Author: Lars-Olof Delsing
Last saved by: Mikael Berger

Förspråk på thet Gamla Testamentet.
#11 SOmlighe achta thet Gamla testamentet ringa, Såsom thet ther allenast the Judeska folckena giffuit war, och nu intet meer tienar, och icke annat innehåller, än någhra gamla Historier, Och mena, at the haffua noogh aff thz Nyia Testamentet, giffuandes före, at man vthi thet Gamla Testamentet icke haffuer nu annat sökia, än andelighit sinne. Men Christus haffuer een annor mening här om, Ty han sägher Johan. v. Ransaker Scriffterna, the samma bära witnesbyrd om migh. Biudher ock S. Paulus Timotneo, at han skal hålla på läsa Scrifftena. Och Roma. j. berömer han, at Euangelium är aff Gudhi vthloffuat j Scrifftenne. Jtem j. Corint. xv. sägher han, at Christus är kommen aff Dauidz sädh, dödher, och jfrå the dödha vpstånden, såsom Scrifften vthwijsar. Sammalunda wijsar oss ock S. Petrus j sijn Epistel tilbaka j Scrifftena.
	 Här medh lära the oss jw icke förachta Scrifftena och thet Gamla Testamentet, vthan heller at wij thet läsa skole medh största flijt, effter the sielffue så mechteligha grunda och bewiijsa sin lärdom j thet Nyia Testamentet, genom thet Gamla, och skiuta sigh alt ther til. Såsom och S. Lucas Acto. xvij. scriffuar, at the j Thessalonica daghligha ranssakadhe Scrifftena, om thet ock så hadhe sigh, som Paulus lärde. Therföre äro thes Gamla Testamentzens Böker, wisseliga högdt achtande, medhan thet är en sådana fast grund, ther thet Nyia vppå henger, och ther aff sijn bewijs haffuer. Och hwadh är thet Nya Testamentet annat, än een vppenbara predican och förkunning om Christo, föregiffuen j thet Gamla Testamentet, och genom Christum fulbordat?
	Men på thet the eenfallighe mågha haffua någhor rettelse, och såsom en ingång til thessa Böker, at the them medh thes större nytto läsa mågha, är thetta Förspråk giordt, och här insatt. Och skal j förstonne hwar och een godh Christen menniskia här vthi wara förmanat och warnat, at hon icke stöter eller förarghar sigh på thet eenfalaleligh taal och Historier, som hon här offta warder förnimmande, Vthan twifflar ther intet vppå, at ehuru slett och eenfalligt thet synes, som här vthi scriffuit är, så är thet doch altsammans then högsta Gudz Maiestatz, machtz och wijsheetz ord, werck, domar, och bedreff. Ty thenna är then Scrifft, som alla wijsa och kloka gör til dårar, och ståår them allena öpen, som eenfallighe och simpel äro, Såsom Christus sägher Matt. xj. Therföre skalt tu låta titt eghit sinne här om fara och hålla thenna Scrifft för then alrahögsta och ädlasta Helghedom, Och lät tigh tyckia, at tu här funnet haffuer then skatt, hwilkens werd och dyrbarheet ingen menniskia någhon tijdh kan  tilfyllest begripa eller mäta. På thet tu må finna then sanskylligha wijsheten, som Gudh så slett och eenfålleligha här föregiffuer, til at bryta och nedherslå alt hogmodh. Här warder tu finnandes the lindaklädher, och then krubbo ther Christus vthi ligger, Tijt Ängelen och wijsar Heerdanar, Lindaklädhen äro wel ringa och slett, Men skatten Christus som här vthi ligger är dyyr.
Så skalt tu nu weta, at thenna Book är een Lagbook, som lärer hwadh man göra och låtha skal. Och giffuer ther bredhowidh Exempel före och 
#12 Historier, Huru sådana Lagh haffua hållen eller brutin warit. Såsom thet Nyia Testamentet är een Nådhabook, och lärer hwadhan man thet så skal, ther laghen medh fulbordat warder. Men såsom vthi thet Nyia Testamentet warda och bredhowidh nådhennes Läro monga andra läror giffna, som äro Lagh och Bodh, til at späkia kötet eller then gamla menniskion, effter at anden j thetta lijffuet warder aldrigh fulkommen, eller här j werldenne någhon tijdh ther til kommer, at Nådhen alt kan regera. Så är och j Gamla Testamentet bredhowidh Laghen någhor löffte om Nådhena, ther medh the helighe Fädher och Propheter wordo vnder Laghen j Christi troo salighe och behåldne, såsom wij. Doch såsom j thet Nyia Testamentet thet retta hoffuudstycket är, förkunna Nådh och Fridh genom syndernas förlåtelse j Christo, Så är och retta hoffuudstycket j thet Gamla Testamentet, lära Laghen, förkunna och wthwijsa syndena, och kräffuia på thet godha. Sådant skalt tu weta, sökia och finna j Gamla Testamentet.
OCh at man begynnar på Mose Böker, Lärer han j sinne första Book, huru allt ting äro skapat, och (thet största orsaken war til at scriffua) hwadhan synden och dödhen äro kompna, nemligha, aff dieffuulens ondsko, och Adams fall. Men förr än han kommer til Laghen, lärer han stax ther medh, hwadhan hielpen til at fördriffua syndena och dödhen, åter komma skulle. Nemligha, icke aff Lagh eller gerningar, effter ingen Lagh än nu war på ferde, Vthan aff quinnonnes sädh, Christum, then Adam och Abraham loffuat war. På thet at troon skulle strax aff Scrifftennes begynnelse, och sedhan alt jgenom, offuer alla gerningar, Lagh och förtienst, prijsat warda. Altså innehåller then första Mose Book mest altsamman Exempel aff troonne och otronne, och hwadh frucht, bådhe troon och otroon bära, Och är för then skul wel reknandes för een Euangelisk Book.
THer näst j then andra Bokenne, tå nu werlden så förwildt och förblindat war, at man skött intet meer wiste hwadh synd war, eller hwadhan dödhen kommen war, läter Gudh Mosen komma fram medh Laghen, Och tagher sig före itt besynnerlighit folck, genom hwilket han wille vplysa werldena igen, och genom Laghen vppenbara syndena. Thet samma folcket författar han medh allahanda Lagh, och aff syndrar thet jfrå all annor folck. Biudher them göra itt Tabernakel, och vprettar een Gudztienst, skickar Förstar och embetzmän, och försörier them altså ganska wel, bådhe j lekamligha måtto, för werldenne, och j andeligha, för Gudhi.
J Then tridie bokenne, stichtas besynnerligha Presterskapet, medh sijn Lagh och retter, ther effter Presterna sigh regera, och folcket lära skulle. Ther seer man huru Prestaembetet allenast för synd skul stichtat och insatt är, at thet förkunna skal folckena syndena, och henne in för Gudh försona. Så at Presterskapet icke annat gör, än vmgåår medh synder och syndarom. För hwilka saak skul och Prestomen inga tijmeligha äghor tilegnadhe wordo, Jcke heller någhot lekamlighit Regement befalt, Vthan thet war theras embete allenast tilegnat, at the achta skulle på folcket j syndomen.
J Then fierdhe, tå nu Laghen giffuen, Prester och Förstar satte, Tebernaklet och Gudztienst vprettat, och all ting som Gudz folck tilhöra, redho woro, begynnas brukningen, och warder försökt hwadh gång sådana Ordning haffua, och huru hon sigh skicka wil. Therföre scriffuar och samma Book så mykit om ohörsamheet, och the plåghor offuer folcket som ther aff folgde. Warda ock somligh Lagh förklarat, såsom ock någhor flere warda tillagd. Ty thet pläghar altidh så gå, at Lagh äro snart giffuin, Men när man skal tagha til at bruka them, begiffua sigh stax så mong hinder, at thet icke gerna wil fram som Laghen kräffuer. Så at thenna Book är itt merkelighit
#13 Exempel, huru alt är platt förgeffues och om intet, ther man menar göra menniskiona godha medh Lagh, Och at Laghen icke annat än synd och wredhe åstadh kommer, såsom S. Paulus sägher. 
J Then femte, tå nu folcket för sijn olydigheet straffat är, och Gudh medh  sinne nådh och welgerning, ther han them the tu Konungarike gaff, eendels lockat haffuer til at hålla sijn Lagh med lust och kärleek, reppar Mose Laghen vp igen, medh alt thet som skeedt war (vndantaghet huadh Presterskapet på geller) och förklarar altså på nytt alt thet som bådhe lekamlighit och andelighit Regemente tilhörer. Och ther medh j allo måtto såsom en sanskylligh och fulkommeligh Lags lärare gör sitt embete fult, Så at han icke allenast giffuer Laghen, vthan ock är medh, tå man tagher til at göra ther effter, och hwar någhot fattas, förklarar han, och vprettar thet igen. Men thenna förklaring j femte Bokenne, innehåller retzligha icke annat än trona til Gudh, och kärleken til wår nästa, Ty tijt lenda all Gudz Lagh. Therföre förbiudher Mose medh sinne förklaring, alt thet som trona på Gudh förkrenckia eller fördeffua kan, och thet gör han alt til xx. Cap. Men hwadh kärleken förhindra kan, förbiudher han alt in til endan på Bokenne.
SEdhan är här ock nu til merckiande, först, at Mose för then skul så nogha författar folcket medh allahanda Lagh, at menniskian icke skal haffua tilfelle eller rwm, til at ellies welia sigh någhon gerning, eller eghen Gudztienst vpfinna. Ty han lärer icke allenast fruchta, troo och elska Gudh, vthan giffuer ock så mongahanda sett på vthwertes Gudztienst, medh offer, löffte, fasto, plicht etc. Så at ingen skal behöffua sielff welia sigh någhot annat. Ther til lärer han ock plantera, byggia, strijdha, Barn, hws och tienstafolck regera, köpa och sölia, borgha och betala, Och snarast sagdt, alt thet som bådhe lekamlighit och andelighit leffuerne tilhörer, Så at han faar thet så grant, at somligh aff the Lagh tyckes wara dårligh och fåfeng, Men hwarföre gör han thet? Therföre.
GVdh hadhe taghet sigh thet folcket, at thet skulle wara hans eghit, och han theras Gudh, Therföre wille han så regera them, at hwadh the giorde eller för hender hadhe, skulle wara wist, at thet wore för honom rett. Ty hwar någhot görs, ther vppå Gudz ord och befalning icke är, thet geller for honom intet, och är förtapat. Ty han biudher ock vthi iiij. och xiij. Cap. j femte Bokenne, at man platt intet skal leggia til hans Lagh. Och j xij. Cap. biudher han, at man icke göra skal hwadh honom sielffuom rett synes. Klaghar och Dauid j Psaltaren, såsom och alle Propheterna, ther offuer, at folcket giorde sådana godha gerningar, som the sigh sielffue vthwaldt hadhe, och icke woro bodhna aff Gudhi. Ty han icke wil eller kan lijdha, at the som honom tilhöra, någhon ting tagha sigh före at göra, thet han icke haffuer befalt, warj så gott som thet kan, Ty lydigheet som håller sigh til Gudz ord, gör thet, at gerningen godh och behagheligh är för Gudhi.
	Effter nu menniskionar j thetta lijffuet icke kunna wara vthan vthwertes Gudztienst och sett, haffuer Gudh satt them före sådana mongahanda sett, och författat them medh sijn bodh. På thet, om the iw skulle eller ock wille göra Gudhi eem vthwertes tienst, at the tå måtte tagha sigh före itt aff thesso, och icke vptenckte sigh sielffue någhot eghit, så bleffuo the säker och wisse, at theras gerningar tecktes Gudhi, tå the så wandradhe j lydigheet och Gudz befalning. Altså är them allestädz förbudhit effterfölia sijn eghen förnufft och frij wilia/ ther the någhot gott göra, och wel leffua wilia, och doch offuert noogh föresatt och bestemdt rwm, tijdh, person, gerning och 
#14 sett, at the ther vthoffuer icke skola kunna klagha, eller fremmande Gudhz tiensts Exempel effterfölia.
THer näst är merckiande, at thet äro triggiahanda Lagh, Somligh the ther allenast tala om tijmeligh ting, Såsom Keysarelagh, eller annor werldzligh Lagh göra. Thenna Laghen äro aff Gudhi giffuin, allramest för the onda skul, til at hålla widh agha, at the icke göra werre. Therföre äro sådana Lagh Förbodzlagh meer än Lärolagh. Såsom tå Mose bindher låta een hustru ifrå sigh medh itt Skiliobreff. Jtem, Nijtoffers Laghen emoot huwtrwn etc. Sådana äro alt werldzligh Lagh.
	Somligh äro Lagh, som lära om vthwertes Gudztienst, såsom tilförenna sagdt är. 
	Offuer bådhen thenna Laghen, gå nu the Lagh om trona och kärleken, Så at all annor Lagh skola och moste haffua sijn reglo och mått aff troonne och kärlekenom, och så fierran gella, at the medh sijn werck icke gå emoot troonne och kärleken, Men hwar the emoot troonne och kärleken gingo, skola the platt intet gella.
	Ther aff kommer thet wij läse, At Dauid icke drap then mordaren Joab, hten doch tösswar dödhen förtient hadhe. Och ij. Reg. xiiij. loffuadhe han then quinnonne aff Thekoa, at hennes son icke skulle döö, thet han än sin brodher dräpit hadhe. Jtem, Absalom drap han icke heller. Och Dauid sielff ååt aff the helgha brödhen, som Prestomen allena loffligh woro j. Regum xxj. Jtem, Thamar meente, at Konungen wel måtte giffua henne Amnon hennes halffbrodher til echta. Vthaff thenna och annor slijk Exempel seer man wel, huru Konungar, Prester och Öffuerstar offta haffua frij gripit vthi Laghen, ther troon och kärleken thet krafft haffua. Och är ther medh troon och kärleken all Lags Mestare, och haffuer them all vthi sitt wold.Ty effter all Lagh driffua in vppå troon och kärleken, skal ingen Lagh någhot meer gella, eller räknas för Lagh, ther hon gå wil emoot troon och kärleken.
För then skul fara Judanar än nu jdagh så ganska mykit wille, at the så hårdt hålla och strengia sigh jn til somligh aff Mose Lagh, och läta mykit snarare tilbaka fridh och kärleek, än at the medh oss äta eller dricka, eller någhot annat sådant göra wilia, Och see icke rett på Lagsens mening, Ty thetta förstånd är aff nödhenne, icke Judhomen allenast, vthan allom them som vnder Lagh leffua. Ty så sägher ock Christus Matt. xij. At man bryta må Sabbatsdaghen, och hielpa, ther en oxe wore fallen j gropena, Hwilket doch icke vthan en tijmeligh och fögho skadhe är. Huru mykit meer skal man frij bryta allahanda Lagh, ther någhor lijffznödh thet kräffuer, så fierran troonne eller kärlekenom intet skeer förnär. Såsom Christus sadhe, at Dauid giorde, tå han ååt aff the helgha brödhen, Marci iij.
HVru kommer tå thz til, at Mose så oordentligha setter Laghen, och blandar j hoop hwart om annat? Hwj setter han icke heller the werldzligha Laghen serdeles, the andeligha ock serdeles? Sammalunda troonnes och kärlekens och serdeles? Ther til reppar han vp een och samma Lagh så offta, och driffuer samma ord så monga resor, at en må leedhas widh läsat och hörat. Swar, Mose scriffuar effter som thet pläghar tilgå vthi itt Regemente, och thetta lijffuet, til hwilket hans Book är itt rett belete och Exempel. Ty så pläghar thet tilgå, At man nu moste göra thenna gerningen, nu een annor. Och ingen menniskia kan någhon tijdh så lagha sitt leffuerne, at hon j then ena daghen allenast leffuer effter andeligh Lagh, och j then andra allenast effter werldzligh, Vthan såsom stiernonar j himmelen, och blomstren på
#15 markenne, stå om hwart annat, och synas icke haffua någhon wiss Ordning. Altså gåår thet ock til medh Laghen, at menniskian moste altijdh wara redho, bådhe til itt och annat, och göra thet först som först förekommer, Ty äro ock Mosi Lagh så tilhopa blandat.
	Men thet han så offta vpreppar, och så fast driffuer thet samma, är icke annat än at man så mykit klarlighare må merckia hans embetes retta art. Ty then som skal regera itt folck medh Lagh, han moste altijdh hålla vppå, och altijdh driffua, lijka som man åssnar driffuer, Ty ingen Lags gerning gåår fram medh kärleek och godhwilia, vthan thet moste alt wara nödgat och twingat. Effter nu Mose är en Lagförare, moste han så driffua, och medh samma driffuande låta see, huru Lagsens gerningar, äro afftwingadha gerningar, och vthrätta menniskiona, til tess hon ther jgenom må kenna sina kranckheet, och then olust som hon haffuer til Gudz Lagh, och sedhan sökia nådh, såsom nu här effter fölier.
TJl thet tridie, är thetta rätta orsaken, hwarföre Mose är kommen medh Laghen, nemligha, at han ther jgenom skulle kungöra och vppenbara menniskiomen theras synder, och all menniskligh förmågho eller offuerdådigheet göra til skam. Ty ther aff kallar honom S. Paulus, Galat. ij. syndennes tienare eller embetzman, och hans embete, dödzens embete, ij. Cor. iij, Och Roma. iij. och vij. sägher han, at genom Laghen kommer icke annat än syndennes kendzla. Och Roma. iij. Genom Lagsens gerningar, warder ingen from för Gudhi. Ty Mose kommer jgenom Laghen icke meer åstadh, än at han låter see hwadh man göra och låta skal. Men krafft och förmågho til at sådant göra och låta, giffuer han intet, och ther medh låter han oss tå bliffua quarr j syndenne. Men när wij nu så bliffue j syndenne, trenger strax dödhen vppå oss, såsom een hemd och straff offuer syndena. Ther aff kallar S. Paulus syndena, dödzens vdd, Ty at dödhen haffuer all sin rett och macht offuer oss genom syndena. Men hwar icke Laghen woro, så wore och ingen synd. Ty kommer ock Mose thet åstadh, at wij kenne syndena, tå han henne genom Laghen vpwecker och vppenbarar, och fölier så dödhen welleligha syndenne effter. At man klarligha må merckia, hwarföre S. Paulus Mose embete kallar syndennes och dödzens embete, Ty genom Laghen kommer han icke annat åstadh offuer oss, än synd och dödh.
	Men doch lijkwel är sådana syndaembete och dödzembete, gott och stoorligha aff nödhenne, Ty ther Gudz Lagh icke är, ther är all menniskligh förnufft så blind, at hon icke kan kenna syndena. Ty thet weet menniskian icke, at otroo och förtwifflan vppå Gudh, är synd, Ja, hon weet icke at man på Gudh troo och förtrösta skal, vthan gåår altså j sinne blindheet säker och förstockat, och förnimmer aldrigh, at sådant är  synd. Och gör ther förinnan någhra godha gerningar, och förer vthwertes itt ärlighit leffuerne, menandes, at hon tå ståår wel, och at sakenne är noogh fyllest giordt. Såsom wij see medh Hedhninganar och the skrymtare, när the leffua alrabetst. Sammalunda weet hon icke heller, at kötzens onda benegenheet och haat til fiendanar, är synd, Vthan effter hon förnimmer och seer, at alla menniskior så äro skickadhe, achtar hon thet för een naturligh och godh ting, menandes noogh wara, at man allenast medh vthwertes gerningar haffuer thet fördragh. Ty gåår hon ock så säker, och håller sina kranckheet för starckheet, sina synd för retferdigheet, sitt onda för gott, Och kommer icke lenger ther medh.
	Sij, til at fördriffua thenna blindheten och offuerdådigheten, är Mose embete aff nödhenne. Nu kan hon icke fördriffuin warda, medh mindre hon bliffuer först vppenbarat och kend. Hwilket skeer genom Laghen, som lära, at man skal fruchta Gudh, trösta och troo på honom, och elska honom. Ther
#16 til icke haffua ond lusta eller haat til någhra menniskio. När nu menniskians thetta hörer, och retteligha förståår, moste hon förskreckias, Ty hon finner wisseligha när sigh hwarken tröst eller troo, hwarken fruchtan eller kärleek til Gudh. Såsom icke heller någhon kärleek til sin nästa, Vthan hon finner slett intet annat när sigh, än otroo, förtwifflan, förachtelse, haat etc. emoot Gudh. Jtem, emoot sin nästa ock icke annat än haat, och en ond wilia. Men när hon thetta så befinner, är dödhen strax för öghonen, hwilken sådana syndare til ewigh tijdh fördöma och förderffua wil.
	Här aff kommer thet tå, at synden kallas dödzens vdd, Ty genom syndena dräper han oss. J så måtto vpweckes och vppenbaras synden genom Laghen, ther medh menniskionnes hoghmodh och offuerdådigheet warder nedher slaghen, så at hon begynnar bäffua och förtwiffla, och nu intet annat göra kan, än medh Propheten ropa, Jagh är aff Gudhi förkastat, Jagh bliffuer aldrigh saligh etc. Sij, thetta må man retzligha kalla föras vthi heluetet. Thet menar S. Paulus medh the fåå ord, j. Corint. xv. Dödzens vdd är synden, Men Laghen är syndennes krafft, Såsom  han säya wille, Synden som j oss funnen warder, gör thet, at dödhen stinger och dräper oss. Men thet man j sigh synd finner, som dödhenom skyllighan gör, thet kommer Laghen åstadh, som vppenbarar och kungör syndena, aff hwilko wij tilförenna intet wiste, och therföre wore säkre.
SEe nu, huru welleligha Mose sådana sitt embete driffuer och vthrettar, Ty på thet han skal föra synderna thes flere, och föra menniskligh förnufft alztings på skam, giffuer han icke allenast sådana Lagh, som tala om naturligh och sanskylligh synd, Såsom the tiyo Bodh äro, Vthan han gör ock synd, och dödhen werd, Men at man icke skal äta Försyrat brödh om Påscha, och ingen oreen diwr äta, intet tekn göra sigh på kroppenom, och annat sådant som thet Leuitiska Presterskapet reknar för synd, thet är icke synd eller ondt aff naturen. Vthan är för then skul synd, at thet genom Laghen förbudhit är, hwilken Lagh man wel kan wara föruthan. Men medh the tiyo Bodh är thet icke så, Ty ther är synd, thet the icke än scriffuen eller kend woro, Såsom Hedhninganars otroo är synd, ändoch the icke weta eller achta at hon är synd.
	Altså see wij, at sådana, och så mongahanda Mose Lagh icke äro allenast för then skul giffuen, at ingen skal behöffua sielff vthwelia sigh någhot til at göra gott och leffua wel. Vthan mykit meer ther före, at synderna skulle förökas och församkas til at beswära samwetet. På thet förstockadha menniskionnes blindheet, moste lära kenna sigh, och förnimma sijn swagheet til thet som gott är, och wordo så nödd och twingat til at sökia någhot annat än Laghen, eller eghen förmågho, nemligha, Gudz nådh, then j Christo vthloffuat är. Ty all Gudz Lagh är jw godh och rett, wore thet icke än meer som han budhe, än vpptagha itt strå. Så måste thet icke wara itt fromt eller gott hierta, som sådana godh Lagh icke håller, eller nödigt håller. Nu förmå menniskligh natur icke annars än nödight hålla henne, Therföre moste menniskian aff samma godha Gudhz Lagh kenna och klarligha förnimma sina ondsko, och sökia effter Gudz nådh och hielp j Christo.
THerföre, tå nu Christus kommer, wender Laghen igen, besynnerligha then Leuitiska, som synd gör ellies aff naturen ingen synd är, såsom sagdt är. Wenda ock så the tiyo Bodh igen, Jcke så, at man them intet hålla eller fulborda skal, Vthan Mose embete här vthinnan wender igen, så at thet nu icke meer genom the tiyo Bodh, gör syndena mechtigha, och synden icke meer är dödzens vdd. Ty genom Christum är synden förlåten, Gudh försonat, och hiertat gott, och begynnar elska Laghen, så at Mose embete intet
#17 meer kan straffa eller skylla oss, såsom thet giorde förr än Christus kom medh nådhenne.
	Thetta lärer S. Paulus ij. Corint. iij. ther han sägher, At then klarheet j Mose ansichte återwender, för then klarheet skul, som är j Jesu Christi ansichte. Thet är, Mose embete, som oss til skam gör, och medh sitt sken vppenbarar wåra synd, gör oss intet ondt meer, eller medh dödhenom förskrecker, såsom tilförenna. Ty wij haffue nu Christi ansichtes klarheet, thet är, nådhennes embete, genom huilket wij kenne Christum, och få hans retferdigheet lijff och styrckelse, ther jgenom wij fulborde Laghen, dödhen och heluetet offuerwinne, Såsom ock the tree Apostlar sågho på berghet Thabor, Mosen och Eliam, och doch för them intet förskrecktes, för then liuffligha klarheet skul j Christi ansichte. Men Exodi xxxiiij. läs man, huru Jsraels barn icke kunde lijdha then klarheet och sken, som war vthi Mose ansichte, vthan han moste hålla ther itt teckelse före, Ty ther war Christus icke skenbarligha när.
TY Laghen haffuer triggiahanda Läriungar. The förste, äro the som höra Laghen och förachta them, föra itt ondet leffuerne vthan all fruchtan, Til thessa kommer intet Laghen. Hwilkas Figur woro the Kalffdyrckare j öknenne, för hwilka skul Mose kastadhe Tafflonar sönder, och lät Laghen intet komma til them. 
	The andre, äro the som tagha til at fulborda Laghen medh sijn eghen krafft, vthan Gudz nådh. The samme äro betydde genom them som icke kunde see Mose ansichte, tå han annan gången fram kom medh Tafflomen. Til thessa kommer Laghen, men the lijdha henne intet, Therföre göra the itt teckelse ther offuer, och föra itt skrymteskt leffuerne medh vthweres Lagsens gerningar, hwilket doch Laghen altsamman gör til synd, när teckelset borttaghet warder. Ty Laghen vthwijsar, at wår förmågha, Christi nådh föruthan, är intet.
	Thet tridie, äro the som klarligha see Mosen vthan teckelse. Thet äro the som förstå Lagsens mening, huru hon kräffuer omögheligh ting. Ther haffuer tå synden sin fulla gång, ther är dödhen mechtigh/ ther är Goliats spiut så förfärligha stoort, at thes vdd wel sex hundrat Siklar håller, så at all Jsraels barn flyy moste, Föruthan then ene Dauid, Christus wår HErre, then oss jfrå alt thetta förlossar. Ty om Christi klarheet icke komme till medh, ther sådana Mose karheet är, syndennes och dödzens förskreckelse fördragha. Thesse falla jfrå alla sina gerningar och förtröstning på eghen förmågho, och bruka Laghen, allenast til at lära kenna sina synder, och trengta effter Christum, Hwilket ock thet retta Mose embete är, och Lagsens eghen art.
	Thet haffuer Mose ock sielff giffuit til kenna, nemligha, at hans embete och Lära waara skulle in til Christum, och sedhan återwenda, Ther han sägher, Deut. xviij. HERREN tin Gudh skal vthaff tina brödher vpweckia tigh en Prophet, såsom migh, Honom skalt tu höra etc. Thetta är wisseligha thet betsta och ädhlesta, och rette kernen på alt thet Mose talat och scriffuit haffuer, Thet ock Apostlanar så starckligha fördt och brukat haffua, til at stadhfesta Euangelium, och affleggia Laghen, Såsom ock Propheterna ganska mykit ther aff vthdraghit haffua. Ty effter Gudh vthloffuar här en annan Mose, then the höra skulle, moste han jw någhot annat lära, än Mose lärde, Vplåter ock Mose honom sina macht, och wijker vndan, at man nu honom höra skal. Så moste jw tå then samme Propheten icke lära någhor Lagh, Ty thet haffuer Mose fulkomligha noogh vthrettat, så at för then skul icke behöffdes någhon annan Prophet vpweckia. Therföre är thet wisseligha sagdt om nådhennes Läro och Christo.  
#18
	För then skul kallar ock S. Paulus Mose Lagh, thet Gamla Testamentet, Christus ock så, tå han thet Nyia Testamentet insatte. Och är förty itt Testament, at Gudh ther vthloffuar och beskedher folckena Canaans land, om the ellies höllo hwadh han budhit hadhe. Han gaff them thet ock, såsom han loffuat hadhe, och wardt stadhfest genom fårablodh och bockablodh. Men effter thetta Testament icke stoodh grundat på Gudz nådh, vthan på menniskiors gerningar, moste thet föråldras och bliffua om intet, Och Landet som loffuat och giffuit war, moste åter mist warda, therföre at gerningar icke kunna fulborda Laghen. Men itt annat Testament moste j stadhen vpkomma igen, thet icke på wåra gerningar grundadhes, vthan på Gudz ord och werck, at thet icke föråldras skulle, vthan bliffua warachtigt til ewigh tijdh. Therföre är thet ock genom thens dödh och blodh stadfest som ewigh är, och itt ewigt Land vthloffuat och giffuit. Thetta ware nu sagdt om Mose Böcker och embete.
Den nu må wel någor ock så frågha, huadh man tå om Propheterna och the andra Böker j Scrifftenne hålla skal. Ty swaras här, at the platt intet annat wilia eller göra än Mose, Vthan föra och driffua alt samma embete, hållandes folckena Gudz bodh och Lagh före. Och beflijta sigh ther om, at folcket icke skal genom falska Propheter och Predicare, jfrå Lagsens retta brwk, in uppå sina eghna gerningar och affgudhiska påfunder fördt warda, Vthan heller stadigt bliffua widh Lagsens retta sinne och mening, som är, at man ther aff kenna skal sijn swagheet, och sedhan sökia hielp när Christum. Therföre the ock offta klarlighare vthryckia hwadh Mose om Christo sagdt haffuer, och giffua Exempel före, ther man må see hwilke the äro, som Laghen rett förståndet haffua, eller ey, och hwadh begges theras löön eller straff warit haffuer. Ther medh Propheterna tå icke annat äro, än Mose och hans embetes witne, Aff hwilkom the ock allan sin wijsdom, och hwadh the scriffua och lära, vndfått haffua.
Wil nu ock någhor här sökia hemlighit sinne, och then Leuiteska Laghen och Presterskapet, til andeligh vthtydhelse dragha, han må thetta korteligha haffua för een rettelse. Först, at han medh then öffuersta Presten platt ingen annan beteknar eller vthtydher, än Christum allena, såsom then Epistel til the Ebreer, thet klarligha noogh lärer. Theslikes är ock Christus sielff, bådhe offer och Altare. Therföre, lijka som then Leuitiske öffuerste Presten, medh sitt offer the synder borttoogh, som icke woro aff naturen synder. Så haffuer ock wår öffuerste Prest, Christus, genom sitt eghet lekamens och blodz offer, borttaaghit then retta syndena, som aff naturen synd är. Och en tijdh ingången genom Förloten til Gudh, På thet han oss een ewigh försoning göra skulle. Sedhan betydha then öffuersta Prestens söner, som vmgingo medh thet dagligha offret, alla Christna menniskior, Hwilke ock offra sigh sielffua Gudhi, och genom then helgha Anda och kärleken syndena, och hwadh quart är aff then gamla menniskiona, förtära och vpbrenna, Hwilket är itt offer, som för Gudhi så wel luchtar, thet är, thet gör för honom itt gott och reent samwet. Alltså vthtydher thetta S. Paulus Roma. xij. ther han lärer, at wij skole offra wåra kroppar Gudhi til itt leffuande, heligt och tacknemlighit offer.
	På thet sidsta, skal hwar och en, som thenna vthtolckadha Swenska Biblia läsandes warder, låta sigh wara förmanat, Om här någhot förekommer, thet honom icke synes drabba rett, at han tå icke alt förhastigh är, sådant at straffa, förwandla, eller effter sitt hoffuudh retta, Vthan låter thet bliffua som thet är, så länge han warder fullwiss ther vppå, at han thet medh rett och skäl göra kan, Ellies kan then samma wel så snart fela som Tolcken, then til ewentyrs sigh j sakenne någhot mer och yterlighare beflijtat haffuer
#19 til at vthleta hwadh rettest är. Så haffuer man och här vthinnan icke så mykit efterfolgdt then Latiska Biblien, som then Tydska D. Mart. Luth. så wel j Förspråk, Gloser, Notuler/ Concordantier och Ordning, som j sielffua Texten. Therföre at samma Tydska Biblia icke allenast mykit liusare och förståndelighare är än then Latinska, vthan at hon ock så dragher närmer in til then Ebreiska Texten. Thet hwar och en bekenna moste, som bådha them flijteligha medh någhot förstånd läs. Jcke är heller thetta arbete giordt för theras skul, som sigh tyckia låta sådant intet bhöffua, Vthan man haffuer thet giordt Gudhi til äro, och the fattigha eenfåldigha Christna här j Riket til tienst, som lust och kärleek haffua til Gudz ord, och äro doch vthi Latinen eller annor tungomål, ther then helgha Scrifft vthi bescriffuin är, icke så förfarne, at the ther vth någhon wiss grund tagha kunna. Och ändoch ingen kan sigh aff någhon ting beröma, så är likwel thenna vthtolckning på Gudz wegna sådana, at froma menniskior, som större wilia haffua til at j så måtto någhot lära, än eens annars arbete förtala och straffa, måghä här vthaff haffua een hielp, så lenge medh tijdhen någhor kan komma, then Gudh medh höghre förstånd, större förfarenheet och medh annor leglighare medhel begåffuar, til at görat bätre. Huilket ock thes lettare ske må, at så mykit til sakenne allaredho giordt är. Then Alzmechtighaste Gudh werdighas til at fulborda sitt werck, som han begynr haffuer, AMEN.

#20 
Gamla Testamentzens Böker.

j.	Första Mose Book.		Genesis.
ij.	Then Andra Mose Book.	Exodus.
iij.	Then Tridie Mose Book.	Leuiticus.
iiij.	Then Fierde Mose Book,	Numeri,
v,	Then Femte Mose Book.	Deuteronomion.
vj.	Josua.
vij.	Domare Boken.		Judicum.
viij	Ruth.
ix.	Samuels Book.		Regum j. ij.
x.	Konunga Boken.		Regum iij. iiij.
xj. 	Chrönikan.		Paraliopmenon j. ij.
xij.	Esra.
xiij.	Nehemia.
xiiij.	Esther.
xv.	Hiob.
xvj.	Psaltaren.
xvij.	Salomos Ordspråk.		Prouerbiorum.
xviij.	Salomos Predicare.		Ecclesiastes.
xix.	Salomos Högha wijsa.	Canticum Canticorum,
xx.	Jesaia.
xxj.	Jeremia
xxij	Hesekiel.
xxiij.	Daniel
xxiiij.	Tolff the mindre Propheter	j.	Hosea
				ij.	Joel.
				iij.	Amos.
				iiij.	Obadja.
				v.	Jona.
				vj.	Micha.
				vij.	Nahum.
				viij.	Habacuc.
				ix.	Zephania.
				x.	Haggaj.
				xj.	Sacharia.
				xij.	Maleachi.

Apocrypha.
Judith.
Wijshetennes Book..
Tobia.
Jesu Syrach.
Baruch.
Maccabeorum.
Stycker aff Esther och Daniel,