Om kärlekens frukter.Kärleken är tålig och mild. Kärleken avundas icke, kärleken uppblåses icke, den förhäver sig icke. Den skickar sig icke ohöviskt, den söker icke sitt, den förtörnas icke, den hyser icke agg för en oförrätts skull. Den gläder sig icke över orättfärdigheten men har sin glädje i sanningen. Den fördrager allting, den tror allting, den hoppas allting, den uthärdar allting. 1 Kor. 13: 4-7.1. Liksom livets träd stod mitt i paradiset och bar sådana frukter, att den som åt därav, fick leva evinnerligen, såsom Herren Gud sade: "Må mannen icke räcka ut sin hand och taga av livets träd och äta, och så leva evinnerligen. Och Gud förvisade honom ur Edens lustgård, för att han skulle bruka jorden", 1 Mos. 3: 22, 23, - så har Gud ställt Jesus Kristus mitt i den kristna kyrkans paradis, så att alla troende av honom undfå liv och kraft. Ty hela kristendomen består i tro och i kärlek. På grund av tron på Kristus är en kristens hela liv välbehagligt för Gud. Om man skall kunna tjäna nästan, så måste det ske i kärleken, ty utan kärlek äro alla dygder, ja tron själv döda och till intet gagn (Jak. 2: 17, 20). Och ehuru tron allena rättfärdiggör, emedan den endast griper om Kristi förtjänst, och ehuru det i rättfärdiggörelsen ej kommer an på, vad vi förut gjort, nu göra eller komma att göra utan endast på Kristus, så är dock den tro, som ej åtföljes av kärlek, förvisso icke sann utan hycklad, även om den gjorde underverk. Liksom kroppen utan själ är död, så är också den inre, andliga människan, vars lemmar utgöras av alla dygder, död utan kärlek, och alla dygder äro ock utan kärlek döda. S. Paulus påvisar fördenskull trons kännemärke och fordrar en sådan tro, som är verksam genom kärlek. I rättfärdiggörelsen har tron intet att göra med gärningen (Rom. 4: 5), men då det är fråga om vårt förhållande till människor, måste den vara förbunden med gärningar, på det att nästan må tjänas i kärleken. Detta är trons kännemärke. Den kallas därför en tro, "som är verksam genom kärlek". Gal. 5: 6. Vilka ädla frukter, som kärlekens sköna träd bär, visar S. Paulus oss i 1 Kor. 13 kap.; han uppräknar där fjorton olika slag av sådana kärlekens frukter.2. "Kärleken är tålig." Tålamod är kärlekens första frukt. Ingenstädes kunna vi bättre lära känna den än hos Kristus Jesus, vår Herre. Hos Kristus skola vi icke blott söka frukt, som vi göra, när ett träd är levande, utan vi skola också äta de ädla frukterna, ja i vårt liv förvandla dem till blod och livssaft. Se på Herren Kristus, huru han med stort tålamod bar världens ondska för att därigenom föra syndare till bättring. (Rom. 2: 4.) Detta må du också göra, ty då lever den saktmodige Kristus i dig, och du blir förenad med honom såsom en lem med huvudet.3. "Kärleken är mild." Se på din Frälsares mildhet. "Ljuvlighet är utgjuten över hans läppar", Ps. 45: 3. "De förundrade sig över de nådens ord, som gingo från hans mun", säges det i Luk. 4: 22. Gör du sammaledes, så talar Kristus genom din mun, och du blir förenad med honom, blott att ditt talande då skall utgå från hjärtats kärlek.4. "Kärleken hämnas icke" utan förlåter och förgäter, såsom Herren Gud gör. "Han går icke ständigt till rätta och behåller ej vrede evinnerligen. Han handlar icke med oss efter våra missgärningar." Ps. 103: 9, 10. "Om den ogudaktige vänder om från den ogudaktighet, som han har övat, och i stället övar rätt och rättfärdighet, då får han behålla sin själ vid liv. Ingen av de överträdelser, han har begått, skall då tillräknas honom." Hes. 18: 27, 22. "Ja, med evig kärlek har jag älskat dig, därför låter jag min nåd förbliva över dig. Så mycket ömkar sig mitt hjärta över honom; jag måste förbarma mig över honom. Jag skall förlåta dem deras missgärningar, och deras synd skall jag icke mer komma ihåg." Jer. 31: 3, 20, 34. "Jag är den som utplånar dina överträdelser för min skull, och dina synder kommer jag icke mer ihåg." Jes. 43: 25. Gör du nu på samma sätt: förlåt och förgät, så skall Gud också förgäta dina synder, så har du Kristi sinne och förblir i gemenskap med honom.5. Kärleken "skalkas icke" (g. övers.), d. v. s. kärleken bedriver inga skalkstycken emot nästan för att skymfa, håna och såra honom. Sådan lömskhet finnes icke hos kärleken, utan den är fri, öppen, av ett ärligt sinnelag. Se på Herren Jesus; han har lagt sitt hjärta i dagen för både vänner och fiender och av hjärtat menat och velat alla människor väl samt sökt deras bästa på alla sätt. Så göre du också; då har du inom dig Kristi godhet och trofasthet. Såsom Kristus av hjärtat menat väl med oss, så skola vi ock mena det väl med varandra; då äro vi förenade med Kristus såsom lemmarna med huvudet.6. "Kärleken uppblåses icke." Den är icke skrytsam, svulstig och uppblåst. Se på Herren Kristus. När en kvinna i folkhopen hov upp sin röst och sade: "Saligt är det moderssköte, som har burit dig, och det bröst, som du har diat", så svarar han: "Ja, saliga äro de, som höra Guds ord och gömma det." Han vänder sålunda ödmjukt ifrån sig berömmet, som tillkom honom, och gav det åt dem, som älska Gud. Gör du sammalunda, så lever den ödmjuke Kristus i dig och du i honom. Det är den rätta kärleken, som vänder berömmet ifrån sig själv och giver det åt andra.7. "Kärleken skickar sig icke ohöviskt", såsom halsstarriga och hänsynslösa huvud göra, utan den låter vänlighet lysa ur blicken. Se på Herren Jesus, på hans ljuvliga bild. "Han skall icke kiva eller skria", säger profeten Jesaja. Jes. 42: 2; Matt. 12: 19. Han såg på var och en med en förbarmande blick. Gör du ock detta, så förvandlas du till Kristi avbild och är förenad med honom.8. "Kärleken söker icke sitt." Det är den sanna kärlekens fröjd, när den kan alldeles för intet tjäna andra utan all egennytta blott med den åstundan, att rätt många måtte därav få gagn. Så gör Gud; han giver oss allt för intet. Han har ingen egen fördel därav, ty när du tjänar Gud, har Gud ingen nytta därav utan du själv. Därför har Gud befallt dig att vara from och frukta honom, på det att du skall få åtnjuta hans kärlek och därav bliva välsignad. Se även här på din Herre Jesus. Han har aldrig, ej ens ifråga om de ringaste ting, sökt sitt eget utan alltid vad som tjänat till vårt bästa. (Matt. 20: 28.) Han själv däremot har ej haft någon nytta därav. Så är det med trädet, som bär sina frukter för var och en utan anseende till personen. Själv har det ej någon nytta därav utan giver efter den förmåga, som det fått av Gud; om det hade mera, gåve det också mera utan något förbehåll. Likaså har Kristus givit sig själv åt oss till egendom, ja, Gud själv giver sig i Kristus åt oss, på det att i Kristus allt må bliva vårt, även Gud själv. Han är det högsta goda och meddelar sig själv åt oss. Gör du detsamma, så blir du ett rättfärdighetens träd, Herrens plantering, varmed han vill förhärliga sig; så lever Kristus i dig med oförgänglig växtkraft, det levande vinträdet, den evigt friska palmstammen. (Ps. 92: 13.)9. "Kärleken förtörnas icke." Vreden som finnes i det inre kan till den grad taga överhand, att den bryter ut i förbannelse mot nästan och utspyr allt slags gift. Se däremot på Herren Jesus. Från hans mun har aldrig något bittert flutit utan välsignelse och liv (Jer. 11: 3; Jes. 42: 2). Ehuru han uttalade "bestraffande ord" över städerna Korasin, Betsaida och Kapernaum och ropade ut ve över dem och över fariséerna, så var detta ej någon ondskefull förbittring utan en botpredikan, genom vilken han åsyftade bättring från grunden. Därför heter det: "Sen till, att ingen går miste om Guds nåd, och att ingen giftig rot skjuter skott och blir till fördärv, så att meningheten därigenom blir besmittad." Hebr. 12: 15.10. "Kärleken hyser icke agg för en oförätt." Se på den käre Guden, på hans fadershjärta. Han säger: "Jag vet väl vilka tankar jag har för eder, säger Herren, nämligen fridens tankar och icke ofärdens till att giva eder en framtid och ett hopp. Och I skolen söka mig och I skolen finna mig, om I frågen efter mig av allt edert hjärta." Jer. 29: 11, 13. Den som har fridens tankar för sin nästa, han har Guds hjärtelag och Kristi sinne och är med honom förenad såsom en lem med huvudet.11. "Kärleken glädes icke över orättfärdigheten. "Kärleken glädes ej i mjugg, när oförrätt och övergrepp förövas mot de fromma, såsom Simei gjorde, när David flydde för Absalom. (2 Sam. 16: 5 f.) Se på Herren Jesus. Vilket hjärtligt medlidande hade han icke med Petrus, sedan denne fallit, med vilken smärta såg han icke på honom. (Luk. 22: 61.) Med denna sin blick upprättade han honom åter. "Herren upprättar de nedböjda", Ps. 146: 8. Och huru begråter icke Herren människornas ondska och judafolkets undergång (Luk. 19: 41). Huru söker han icke med sitt lockande de arma fåren. (Luk. 15: 4.) När du alltså ser en människa falla, så beklaga henne och förbarma dig över henne; hjälp henne ock att bära sin börda, "så uppfyllen I Kristi lag", Gal. 6: 2. Han har nämligen burit allas våra bördor. Därmed är du en sann lem i honom, och hans liv rör sig hos dig; huvudets liv gör lemmarna levande.12. "Kärleken har sin glädje i sanningen." Se på din Frälsare, huru han i anden fröjdade sig, då de sjuttio återkommo, och huru han prisar sin Fader (Luk. 10: 21). Se på de heliga änglarne, om vilka Herren säger, att de "glädjas över vår bättring". Luk. 15: 10. Gör du på samma sätt, så har du ett sinne likt änglarnes, ja, likt Guds eget sinne.13. "Kärleken fördrager allting." För att fridens band icke må slitas, fördrar kärleken nästans fel med tålamod, såsom S. Paulus säger: "För de svaga har jag blivit svag för att vinna de svaga." "Kärleken tror allt", den väntar sålunda intet ont av nästan. "Den hoppas allt", önskar sin nästa allt gott. "Den uthärdar allting" för att så mycket som möjligt kunna tjäna och gagna nästan. Se på Herren Jesus. Han har för våra synders skull fördragit och uthärdat den högsta smälek och smärta och den största fattigdom, på det att vi skulle hava ära och glädje i honom och genom honom.14. "Kärleken förgår aldrig", den upphör aldrig. Se på den käre Guden. "Hans barmhärtighet varar från släkte till släkte över dem, som frukta honom." Luk. 1: 50. Ps. 103: 17. "Ja, därför väntar Herren, till dess han kan varda eder nådig; därför tronar han i höghet, till dess han kan förbarma sig över eder." Jes. 30: 18. "Intet kan skilja oss från Guds kärlek." Rom. 8: 39. "Hans kärlek är starkare än döden." "De största vatten förmå ej utsläcka kärleken." "Med evig nåd vill jag förbarma mig över dig, säger Herren, din förlossare." Jes. 54: 8. Ehuru Herren Gud säger: "Jag hade tröttnat att förbarma mig", Jer. 15: 6, så är ett sådant uttalande blott tillämpligt på dem, som uppsåtligen stöta ifrån sig Guds barmhärtighet, som "missbruka vår Guds nåd till lösaktighet", Jud. v. 4. Eljest tröttnar icke Gud att förbarma sig, utan hans nåd förbliver evigt över dem, som frukta honom, såsom han säger: "Ja, om än bergen vika bort, och höjderna vackla, så skall min nåd icke vika ifrån dig och mitt fridsförbund icke vackla, säger Herren, din förbarmare." Jes. 54: 10. Så skall icke heller vår kärlek tröttna, ej ens gentemot våra fiender, utan vi skola i förbarmande, aldrig tröttnande kärlek säga: "Fader, förlåt dem!" Då lever och beder Kristus i dig.15. Kärleken är den största av alla dygder, ty Gud själv "är kärleken". 1 Joh. 4: 16. så ligger ock i kärleken uppfyllelsen av hela lagen med alla dess bud. Kärleken förblir också evigt, när tro, hopp, tungomålstalande och annat sådant taga slut, när trons mål, själens salighet, nåtts. Så äro också alla dygder och alla välgärningar, som göras nästan, liksom alla gåvor utan kärleken oäkta och odugliga. Kärleken skall ock vara för oss ett evigt vittnesbörd därom, att vi genom tron på Kristus hava undfått saligheten till arv. Därför skall en kristen icke eftersträva någon gåva eller någon skicklighet så mycket som kärleken. Att älska Kristus "övergår all kunskap" och gör, att "I bliven helt uppfyllda av all Guds fullhet". Efes. 3: 19.Bön om kärlekens frukter.Trofaste Gud och Fader, Du har genom din Son hotat att från honom skilja varje gren, som icke bär frukt. Så ber jag då Dig, utan vilken jag intet förmår, att Du ville förbarma Dig över mig. Ock då Du av idel barmhärtighet har upptagit mig till en lem i Kristi kropp, till en gren i detta sanna vinträd, så rena mig efter ditt löfte, på det jag må bära mera frukt, mycken frukt i kärlek. Uträtta hos mig, att jag blir lik min Frälsares bild i tålamod och kristlig godhet. Bevara mig för vrånghet och hämndlystnad emot min nästa, att ingen Belialsondska må finnas i mitt hjärta; bevara mig ock för högmodigt hjärta; och stolta ögon, för egennyttiga önskningar och för halsstarrigt beteende. Lär mig att utan att synda vredgas över synden, att städse i ren kärlek söka min nästas bästa och hava hjärtligt medlidande med hans elände. Giv mig ett hjärta, som bedrövas, när Du förolämpas, och som glädes, när Du blir ärad. Giv mig det rätta tålamodet, att jag kan fördraga det onda och så mycket på mig beror hålla frid med alla människor. Utplåna ur mitt hjärta det onda gift, som fördriver all kärlek och lämnar satan rum, det onda gift, som ogrundat missnöje mot nästan är. Låt mig städse hoppas det bästa om honom och villigt förlåta honom, när min förhoppning härvid gäckas, och av hjärtat bedja för honom. Hjälp mig, att jag icke tröttnar i denna övning, därför att Du aldrig blir trött att göra mig gott, så att jag ock må skörda utan återvändo. Giv mig detta, min Gud, genom Jesus Kristus, din Son, vår Herre. Amen.