Author: Lars-Olof Delsing
Last saved by: Mikael Berger

#1337
Then andre delen aff S. Luce Euangelio, om Apostla Gerningar.
	Första Capitel.
Tilförrena haffuer iagh talat min godhe Theofile, om alt thet Jesus begynte, bådhe göra och lära, in til then daghen han vptaghen wardt, sedhan han Apostlomen (som han vthwaldt hadhe) genom then helgha Anda hadhe giffuit befalning, Huilkom han ock effter sijn pino beteedde sigh leffuandes medh mongahanda bewisning, tå han lät sigh see aff them j fyratiyo daghar, och taladhe med them om Gudz Rike. Och tå han hadhe församlat them bödh han them, at the icke skulle gå vthaff Jerusalem, vthan förbijdha Fadhrens löffte, ther j aff hördt haffuen (sadhe han) aff migh. Ty Johannes döpte j watn, men j skolen döpte warda j them helgha Anda, icke monga daghar här effter.
	Tå the nu församladhe woro, frågadhe the honom, säyandes, HErre skalt tu j thenna tijdhen vpretta igen Jsraels Rike? Tå sadhe han til them, Thet hörer icke idher til at weta tijdh och stund, som Fadhren haffuer satt j sinne macht. Men j skolen vndfå thens helgha Andas krafft som offuer idher komma skal. Och skolen wara mijn witne j Jerusalem, och j hela Judea och Samaria, och sedhan in til jordennes enda.
	Och när han thetta sagdt hadhe, wardt han j theras åsyyn vptaghen, och en skyy toogh honom bortt vthaff theras syyn. Och som the vpsågho j himmelen effter honom widh han vpfoor, Sij, twå män stodho när them klädde j hwijt klädher, the ther ock sadhe, J Galileeske män, hwj ståån j och seen vp j himmelen? Thenne Jesus som vptaghen är jfrå idher j himmelen, han skal så komma, som j honom seedt haffuen vpfara j himmelen.
	Sedhan gingo the til Jerusalem igen jfrå berghet, som heter Olioberghet, hwilket ligger jfrå Jerusalem widh een Sabbaths reso. Och tå the inkomo, stigho the vp j Salen, ther the städigt bleffuo, Petrus och Jacobus, Johannes och Andreas, Philippus och Thomas, Bartholomeus och Mattheus, Jacobus Alphei, och Simon Zelotes, och Judas Jacobi. Alle thesse

# 1338 woro städigt tilhopa, endregtighe j böner och förmanelse samt medh quinnomen, och medh Maria Jesu modher, och medh hans brödher.
	Vthi the daghar stoodh Petrus vp jbland Läriunganar, och sadhe (och war hopen aff nampnen widh tiwghu och hundradhe) J män och brödher, then Scrifften moste fulbordas, som then helghe Ande longo sagdt hadhe genom Dauidz munn om Judam, som theras leedhsaghare war som gripo Jesum, Ty han war reknat j wårt taal, och hadhe fått medh oss thetta embetet. Och han förwerffde en åker för orettferdigh löön, och vphengde sigh, och rempnadhe mitt j tw, och alla hans inelffuer gåffuo sigh vth. Och thet är vppenbart wordet allom them som boo j Jerusalem, så at then åkren kallas på theras måål Akeldama, ther är blodz åker.
	Ty thet är scriffuit j Psalmaboken, Theras heman warde ödhe, och ingen ware som ther vthi boor. Och hans embete få en annar. Så moste nu en aff thesse män, som medh oss warit haffua j allan then tijdh, som HErren Jesus vth och in gick medh oss, jfrå Johannis döpelse, til then daghen, at han jfrå oss taghen wardt, medh oss itt witne warda til hans vpståndelse.
	Och the satte twå j walet, Joseph som kallas Barsabas medh thet wedhernampnet Justus, och Matthiam. Och bådho, och sadhe, Tu HErre som kenner allas hierta, wijsa vth, hwilken aff thessa twå tu vthwaldt haffuer, at han skal få thenna tienisten och Apostlaembetet, ther Judas jfrå fallen är, at han skulle bortgå j sitt rwm. Och the kastadhe lott ther om, och lotten föll på Matthiam. Och han wardt reknat till the ellofua Apostlar.

	Annat Capitel.
OCh tå Pingsdaghen fulkompnat war, woro the alle endregteligha tilsammans. Och wardt hastigt en dön aff himmelen, såsom itt mechtight stoort wädher kommet hadhe, och vpfylte alt hwset ther the såto. Och them syntes sönderdeladha tungor såsom aff eeld, och bleff sittiandes på hwar och en aff them. Och the wordo alle vpfylte aff them helgha Anda, och begynte til at tala medh annor tungomål, effter som Anden gaff them at tala.
	Så woro j Jerusalem boendes Judar, Gudhfruchtighe män, aff allahanda folck, som vnder himmelen är. Tå nu thenna rösten skeedt hadhe, kom tilsammans mykit folck, och wordo förhäpne, Ty the hörde them tala hwar och en medh sitt eghit måål. Och wordo alle förskreckte, och förundradhe sigh, säyandes emellan sigh, Sij, äro icke alle thesse som tala Galileeske? Huru höre wij tå hwar och en sitt tungomål ther wij vthi födde äro? Parther och Meder, och Elamiter, och the som boo vthi Mesopotamia, och j Judea och Capadocia, Ponto och Asia, Phrygia och Pamphilia, Egypten och j the Libye landzendar widh Cyrenen, och the vthlendningar aff Rom, Judar och Proselyter, Creter och Araber, Wij höre them medh wåra tungor tala Gudz dråpligha werck. Och förskreckte thge sigh alle, och förundradhe sigh, säyandes emellan sigh, Hwadh mon thetta wilia wara? Och somlighe giorde geck aff them, och sadhe, Thesse äro fulle medh sött wijn.
	Tå stoodh Petrus vp medh the Ellofua, och hooff vp sina röst, och taladhe til them, J Judeske män, och j alle som boo j Jerusalem, Thetta skal idher weterlighit wara, och anammer mijn ord j idhor öron. Ty thesse äro icke druckne såsom j menen, effter thet är tridie timen på daghen. Vthan thz är thet som sagdt är genom Propheten Joel. Thet skal skee vthi the ytersta daghanar, sägher Gudh, Jagh skal vthgiwta aff minom Anda offuer alt kött, Och idhre söner och idhra döttrar skola prophetera, och idhre ynglingar

#1339 skola see syner, och idhre Äldste skola dröma drömer. Och offuer mina tienare, och offuer mina tienarinnor, skal iagh j the daghar vthgiwta aff minom Anda, och the skola prophetera. Och iagh skal giffua Vnder offuan j himmelen, och tekn nedhre på jordenne, blodh och eeld och röökdamb. Solen skal wendas j mörker, och månen j blodh, förr än then store och vppenbarlighe HERRANS dagh kommer. Och skal skee, AT HVAR OCH EN SOM ÅKALLAR HERRANS NAMPN, han skal bliffua saligh.
	J män aff Jsrael, hörer thenna orden, Jesum aff Nazareth then man som när idher aff Gudhi bewijsat är, medh kraffter och Vnder och tekn, som Gudh haffuer giordt genom honom jbland idher (såsom j ock sielffue wete) Honom (effter han aff Gudz betenckta rådh och försyyn, vthgiffuin war) haffuen j taghet genom onda mänz hender, korssfest och dödhat. Then haffuer Gudh vpweckt och förlossat dödzens swedha, effter omöghelighit war, at han skulle behållas aff honom. Ty Dauid sägher om honom, Jagh haffuer altijdh föresatt HERRAN för mijn öghon, Ty han är migh på höghra handenne, at iagh icke skal rörd warda, För then skul är mitt hierta gladt, och mijn tunga frögdar sigh, Skal ock så mitt kött hwilas j förhopning. Ty tu offuergiffuer icke mina siäl j heluete, och tilstädher icke at tin Helighe skal see förgengelse. Tu haffuer migh kungiordt lijffzens wäghar, tu skalt vpfylla migh medh frögd för titt ansichte.
	J män och brödher, effter man må frijtt tala medh idher om then Patriachen Dauid, Han är dödh och begraffuen, och hans graff är när oss in til thenna dagh. Effter han nu war Prophet, och wiste at Gudh hadhe loffuat honom med en eedh, at aff hans lendz frucht skulle sittia på hans säte. Sågh han thet framföre åt, och taladhe om Christi vpståndelse, at hans siäl icke är offuergiffuen vthi heluete, icke heller hans kött haffuer seedt förgengelse. Thenna Jesum haffuer Gudh vpweckt, ther wij alle witne til äro.
	Medhan han nu medh Gudz höghra hand vphögd är, och löffte fått haffuer aff Fadhrenom om then helgha Anda, haffuer han vthgutit thetta j nu seen och hören. Ty icke haffuer Dauid vpfaret j himmelen. Men han sägher, HERREN sadhe til min Herra, Sett tigh på mina höghra hand, til tess iagh nedherlegger tina owener tigh til en fotapal. Så skal nu hela Jsraels hws weta för wisso, at thenne Jesum som j korssfest haffuen, haffuer Gudh giordt til en HErra och Christ.
	Tå the thetta hörde, fingo the en styng j hiertat, och sadhe til Petrum, och til the andra Apostlanar, J män och brödher, Hwadh skole wij göra? Sadhe Petrus til them, Görer bätring, och hwar och en aff idher låte sigh döpa j Jesu Christi nampn, til syndernas förlåtelse, Och j skolen vndfå then helgha Andas gåffuo. Ty idher är löfftet giordt och idhrom  barnom, och allom them som fierran äro, hwilka HERREN wår Gudh här til kallandes warder. Betygadhe han ock medh mong annor ord, och förmanadhe them, säyandes, Läter hielpa idher jfrå thetta onda slechtet. The som tå gerna anammadhe hans taal, the läto sigh döpa. Och komo til hopen på then daghen widh trytusend siälar.
	Och bliffuo the städigt ståndandes vthi Apostlanars lärdom, och j deelachtigheet, och j brödz brytelse, och j böner. Och een fruchtan kom vppå hwario och ena siäl, och mong Vnder och tekn giordes aff Apostlanar. Och alle the som troodde, woro tilsammans, och hadhe all ting meenligh. Sina äghodelar och håffuor sålde the, och deladhe them med alla, såsom hwar och en behöffde. Och hwar dagh woro the städigt och endregteligha j Templet, och bruto brödh här och ther j husen, ätandes medh hwar annan j frögd, och loffuadhe Gudh j theras hiertas enfalligheet, och hadhe ynnest när alt folcket. Och HErren förökadhe hwar dagh församlingen medh them som salighe wordo.
#1340
	III. Capitel.
Så gingo Petrus och Johannes tilhopa vp j Templet, widh niyonde böne stunden. Och ther war en man, oferdigh alt jfrå sinne modhers lijff, som lät sigh bära, then satte the hwar dagh för dörena åt Templet, som heet then Sköna, at han skulle bedhas almoso aff them som ingingo j Templet. Tå han fick see Petrum och Johannem, at the wille gå in j Templet, badh han them om almoso. Tå sågh Petrus på honom medh Johanne, och sadhe, See på oss. Tå sågh han på them, förhoppande, at han skulle någhot få aff them. Tå sadhe Petrus, Silffuer och gull haffuer icke iagh, men thet iagh haffuer, thet giffuer iagh tigh. J Jesu Christi Nazareni nampn statt vp och gack, Och toog honom widh höghra handena, och reeste honom vp. Och strax wordo hans fötter och been stadigh, språng vp och stoodh, och gick och folgde them in j Templet, gick och språng hijt och tijt, prijsandes Gudh.
	Tå fick alt folcket see honom, at han gick och loffuadhe Gudh. Och kende honom, at han war then samme som plägadhe sittia effter almoso, widh then Sköna dörena för Templet. Och wordo fulle medh vndersamheet och förskreckelse offuer thet honom wedherfarit war. Tå nu thenne mannen som oferdigh warit hadhe, och helbregda giord war, hölt sigh in til Petrum och Johannem, lop alt folcket til them j Förhuset, som kallas Salomonis, och förundradhe sigh.
	Tå Petrus thet sågh, swaradhe han til folcket, J män aff Jsrael, Hwj vndren j här vppå, eller hwj see j på oss, lijkawist som wij aff wår krafft eller förtienst hadhe thet åstadh kommet, at thenne haffuer fått sin gång? Abrahams och Jsaacs och Jacobs Gudh, wåra fädhers Gudh, haffuer förklarat sin Son Jesum, hwilken j offuerantwardat haffuen, och förnekat in för Pilatum, tå han dömde at han skulle giffuas löös. Men j förnekadhen then Helgha och rettferdigha, och bådhen at mandråparen skulle giffuas idher, och lijffzens Första dråpen j. Then haffuer Gudh nu vpweckt jfrå the dödha, til hwilket wij witne äre. Och haffuer genom trona på hans nampn, på thenna som j seen och kennen, stadhfest sitt nampn, och troon som är genom honom, haffuer giffuit thenna hans helbregda j allas idhra åsyyn.
	Nu käre brödher, wet iagh wel. at j thet giordt haffuen aff fåkunnigheet, såsom ock idhre Öffuerste. Men Gudh som genom alla sina Propheters munn föresagdt haffuer, at Christus skulle lijdha, han haffuer nu så fulbordat thet.  Så bätren idher nu och wenden idher om, på thet idhra synder mågha affskrapadhe warda, at wedherqwekelsens tijdh tå kommer för HERRANS ansichte, när han sendandes warder, then idher nu tilförenna predicat är, Jesum Christum. Hwilken himmelen intagha moste til then tijdh, at igen vprettat warder alt thet Gudh sagdt haffuer genom sina helgha Propheters munn, aff werldennes begynnelse.
	Ty Moses haffuer sagdt til Fädherna, HERREN idhar Gudh skal idher vpweckia en Prophet vthaff idhra brödher, then migh lijk är, honom skolen j höra j alt thz han idher säyande warder. Och thet skal skee, at hwar och een siäl som icke hörer then Propheten, hon skal vthkastas jfrå folcket. Och alle Propheterna jfrå Samuel, och sedhan så monge som talat haffua, haffua bodhat thenna daghanar. J ären Propheternas och Förbundzens barn, thet Gudh giordt haffuer medh wåra fädher, säyandes til Abraham, J tinne sädh skola all folck på iordenne welsignat warda. Jdher först och fremst haffuer Gudh sin Son Jesum, och sendt honom til at welsigna idher, at hwar och en aff idher skulle sigh vmwenda jfrå sinne ondsko.
#1341		
	IIII. Capitel.
TÅ the nu så taladhe til folcket, komo ther til Presterna och Förståndaren j Templet, och the Saduceer, och togho thet illa widh sigh, at the lärde folcket, och förkunnadhe j Jesu vpståndelse jfrå the dödha, och togho fatt på them, och satte them j hechtelse til annan daghen, Ty thet war redho afftonen. Men monge aff them som orden hördt hadhe, troodde, och wardt talet på männenar widh fem tusend.
	Så begaff thet sigh daghen ther effter, at theras Öffuerste och Äldste och Scifftlärde j Jerusalem, och Hannas öffuerste Prester, och Caiphas och Johannes, och Alexander, och så monge som woro aff öffuersta Presta slechtet församladhe sigh, och hadhe them fram för sigh, och frågadhe them, Aff hwadh macht eller j hwadh nampn haffuen j thetta giordt?
	Petrus full medh then helgha Anda sadhe til them, J Öffuerste för folcket och Äldste j Jsrael, Effter wij jdagh bliffue dömde för thenna welgerningen på thenna siwka mannen, genom hwilka han är helbregda worden, så skal thet idher allom weterlighit wara, och allo Jsraels folcke, At genom Jesu Christi Nazareni nampn, then j korssfest haffuen, then Gudh vpweckt haffuer jfrå the dödha, ståår nu thenne helbregda för idher. Han är then stenen som aff idher bygningsmännenar förkastat är, och är worden en hörnsteen, och j ingom androm är saligheet, Ty thet är icke heller någhot annat nampn vnder himmelen menniskiomen giffuit, j hwilko wij skole salighe warda.
	När the sågho sådana alwarligheet j Petro och Johanne, och funno doch, at the woro olärde och leekmän, förundradhe the sigh, och drogho kendzlo på them, at the hadhe warit medh Jesu. Och mannen sågho the ståndandes ther när them, som helbregda war giorder, Ty the kunde ther intet emoot säya, Vthan bådho them gå vthaff Rådhet, och handladhe sedhan emellan sigh, säyandes, Hwadh skole wij göra åt thessa männenar, Ty itt vppenbara tekn är giordt aff them, och är kunnogt allom them som boo j Jerusalem, och wij kunne icke neka thet, Men på thet at the icke skal widhare vthkomma jbland folcket, wilie wij alwarligha förbiwdha them, at the här effter icke tala j thetta nampnet för någhro menniskio.
	Och the kalladhe them, och budho, at the ingalunda meer tala eller lära skulle j Jesu nampn. Tå swaradhe Petrus och Johannes, och sadhe til them, Om ther är rettferdigt för Gudhi, at wij höre idher meer än Gudh, ther om må j selffue döma. Ty wij kunne icke förtiya thet wij sedt och hördt haffue. Tå hotadhe the them, och läto gå them, intet finnandes, huruledes the kunde pina them, för folcket skul. Ty alle prijsadhe Gudh för thet som skeedt war. Ty mannen war offuer fyratiyo åår, på hwilkom thetta helbregda teknet skeedt war.
	Sedhan the läto them gå, komo the til sina, och kungiorde them alt thet the öffuerste Presterna och the Äldste, til them sagdt hadhe. Tå the thet hörde, vphoffuo the endregeteligha sina röst til Gudh, och sadhe, HERRE tu äst Gudh, som giordt haffuer himmel och jord, haffuet, och alt thet som ther vthi är, Tu som genom tin tienares Dauidz munn sagdt haffuer, Hwj haffua Hedhninganar vpreest sigh, och folcket taghet sigh före thet fåfengt är? Jorderikes Konungar trädde tilhopa, och Förstarna församladhe sigh j hoop, emoot HERRAN, och emoot han Christ.
	Sannerligha församladhe sigh emoot tin helgha Son Jesum, then tu smoordt haffuer, bådhe Herodes och Pontius Pilatus medh Hedhninganar och Jsraels folck, til at göra hwadh tijn hand och Rådh tilförenna beflutit

#1342 hadhe, at skee skulle. Och nu HERRE, see til theras trwgh, och giff tina tienare, at the medh alla tröst tala tijn ord, vthreckiandes tina hand ther til, at sundheet och tekn, och Vnder mågha göras genom tin helgha Sons Jesu nampn. Och tå the bidhit hadhe, rördes rwmet ther the vthi församladhe woro, och the wordo alle fulle aff them helgha Anda, och taladhe Gudz ord medh tröst.
	Och vthi hela hopen som troodde, war itt hierta och een siäl. Och ingen aff them sadhe någhot wara sitt aff thet han åtte, vthan all ting woro them meenligh. Och Apostlanar båro medh stora krafft witnes byrd til HERRANS Jesu Christi vpståndelse, Och stoor nådh war offuer them alla. Och ingen war heller jbland them som någhot fattadhes, Ty så monge som åkrar eller hws åtte, the sålde them, och båro werdet för thet som the såldt hadhe, och ladhe them fram för Apostlanars fötter, och deladhes hwariom och enom effter som honom behoof war. Men Joses som och kalladhes aff Apostlanar Barnabas, thet vthtydt är, Hugswalelsens son, en Leuit bördigh aff Cypren, han hadhe en åker, then sålde han, och baar fram werdet, och ladhet för Apostlanars fötter.

	V. Capitel.
Men en man benemd Ananias medh Saphira sijn hustru, sålde sina äghor, och hadhe lagdt affsidhes någhot aff werdet medh sinne huwstrws witskap, och en deel baar han fram, och ladhe för Apostlanars fötter. Tå sadhe Petrus, Anania, Hwj haffuer Satanas vpfylt titt hierta, at tu skulle liwgha för them helgha Anda, och vndstinga somt aff werdet för åkren? Tu hadhe wel kunnet bhållan, Och tå han såld war, war han ock j titt wold. Hwarföre haffuer tu sådant företaghit j titt hierta? Tu haffuer icke lughit för människior, vthan för Gudhi. Tå ananias hörde thenna orden, föll han nedh, och gaff vp andan. Och en stoor reddhoghe kom offuer alla them som thetta hörde. Tå stodho vnge män vp, togho honom aff wäghen, båro honom bortt och begroffuon.
	Widh tree stunder ther effter, kom ock hans hustru, och wiste icke hwadh skeedt war, och gick in. Tå swaradhe Petrus henne, Sägh migh, haffuen j ock för så mykit såldt åkren? Tå sadhe hon, Ja haffue wij så. Tå sadhe Petrus til henne, Hwarföre woren j offuer eens, at j skullen fresta HErrans Anda, Sij, theras fötter som haffua begraffuit tin man, äro för dörenne, och the skola ock strax bära tigh vth. Och strax föll hon nedh för hans fötter, och gaff vp andan. Tå gingo the vnge män in, och funno henne dödha, och båro henne vth,  och iordadhe henne när sin man. Och en stoor reddhoghe kom offuer hela församlingena, och offuer alla them som thetta hörde.
	Och jgenom Apostlanars hender giordes mong tekn och Vnder jbland folcket. Och the woro endregteligha alle vthi Salomonis Förhws, Men ingen annar dyrffdes giffua sigh in til them, vthan folket hölt mykit aff them, och hopen wexte meer til aff them som troodde HErranom, bådhe män och quinnor, så at the vthbåro på gatonar siwka menniskior, och ladhe them j sängar och på bårar, at tå Petrus kom gångandes, måtte åt minsta han skugge skyggia på någhon aff them. Och församladhe sigh en stoor hoop aff nesta städherna til Jerusalem, och förde tijt siwka, och the som besatte woro medh the orena Andar, och the wordo alle helbregda.
	Tå stoodh then öffuerste Presten vp, och alle the medh honom woro, hwilke äro thet partij, som kallas Saduceer, och wordo fulle medh nijt, och togho fatt på Apostlanar, och satte them vthi almennelighit fängelse. Men
#1343 HErrans Ängel lät dörena vp på fångahuset om nattena, och hadhe them vth, och sadhe, Gåår, och ståår j Templet, och säyen folckena all the ord som thetta lijffuet tilhöra. Tå the thetta hördt hadhe, gingo the bittijdha om morghonen j Templet, och begynte til at lära.
	Tå kom then öffuerste Presten och the medh honom woro, och kalladhe Rådhet tilhopa, och alla the Äldsta jbland Jsraels barn, och sende til fångahuset, at the skulle hemta them. Tå tierarenar komo, och funno them icke j fångahuset, komo the igen och bodadhe them, säyandes, Fångahuset funne wij jw grannerligha igenläst, och wachtarenar ståndandes vthan för dörenne, men tå wij vpläste, funne wij ther ingen, Tå öffuerste Presten och Templens Förståndare och andre öffuerste Presterna hörde thetta talet, begynte the warda twehogse om them, hwadh ther aff warda wille.
	Tå kom en och bodadhe them, Sij, the män som j insatt hadhen j fångahuset, the äro j Templet, stå och lära folcket. Tå gick Förståndaren medh tiernarenar, och hadhe them fram vthan wold, Ty the räddes för folcket, at the skulle stena them. Och tå the hadhe leedt them tijt, hadhe the them fram för Rådhet. Och then öffuerste Presten frågadhe them säyandes, Haffue wij icke en tijdh och annan budhit idher, at j icke skullen lära j thetta nampnet? Och sij, j haffuen vpfylt Jerusalem medh idhar lärdom, och wilien dragha offuer oss thenna manzens blodh.
	Tå swaradhe Petrus och Apostlanar, och sadhe, Man moste meer lydha Gudh än menniskior,  Wåra fädhers Gudh haffuer vpweckt Jesum, then j dräpit haffuen, och vphengdt på trädh, then haffuer Gudh medh sina höghra hand vphögdt, för en Höffding och Frelsare, til at giffua Jsrael bätring och syndernas förlåtelse. Och wij äre honom för witne til thet wij säyom, så ock them helghe Ande, then Gudh giffuit haffuer them som honom lydhachtighe äro. Tå the thetta hörde, skaar thet them j hiertat, och begynte rådhslå, at the måtte dräpa them.
	Tå stoodh en Phariseer vp j Rådhet, benemd Gemaliel, en Lagkloker, then jbland alt folcket mykit aff hållen war, och badh at Apostlanar skulle som snarast gå aff sidhes vth, och sadhe til them, J män aff Jsrael, seer til hwadh j gören medh thenna män. För thessa daghar hooff Theudas sigh vp, säyandes sigh någhon wara, honom föll en hoop folck til, widh fyra hundrat, Han wardt ihiäl slaghen, och alle the som troodde honom wordo förskingradhe, och komo til intet. Effter honom hoof Judas sigh vp aff Galilea j the daghar tå beskatningen skeedde, han affwende mykit folck effter sigh, han bleff ock bortto, och alle the som honom lydt hadhe wordo förskingradhe.
	Och nu sägher iagh idher, kommer intet widh thenna männenar, vthan läter them betemma, Ty är thetta rådh eller werck aff menniskior, så warder thet wel om intet. Men är thet aff Gudhi, så kunnen j icke slå thet nedher, så framt j welen icke finnas strijdha emoot Gudh. Tå föllo the alle in til hans rådh, och kalladhe Apostlanar, läto hwdhflengia them, och budho them, at the icke skulle tala j Jesu nampn, Och lätho gå them.
	Men the gingo medh frögd jfrå Rådhet, at the woro werdighe lijdha smäleek för hans nampn skul. och höllo hwar dagh vppå vthan återwendo, at lära och predica Euangelium om Jesum Christum vthi Templet, och j all hws.

	VI. Capitel
#1344 VThi the daghar, tå hopen aff Läriunganar förökadhes, begynte the Greker knorra emoot the Ebreer, therföre at theras änkior wordo förachtadhe vthi then daghligha tienstenne. Tå kalladhe the tolff hela hopen aff Läriunganar til samman, och sadhe, Thet är icke tilbörlighit, at wij skole offuergiffua Gudz ord, och achta hwadh på boordet komma skal, Söker för then skul vth, käre brödher, siw män aff idher, som gott rychte haffua, och fulle äro medh then helgha Anda och wijsdom, them wilie wij befala thetta ärendet. Men wij wilie achta på bönen, och at förkunna Gudz ord. Och thet talet tecktes wel hela hopen. Och the vthwalde ther til Stephanum, som war en man full medh troo och them helgha Anda, och Philippum, och Prochorum, och Nicanorem, och Timonem, och Parmenam, och Nicolaum som war en Proselit aff Antiochia. Them hadhe the fram för Apostlanar, och the bådho, och ladhe hender på them.
	Och Gudz ord förkoffradhe sigh, och hopen aff Läriunganar wardt ganska stoor j Jerusalem. Och en stoor hoop aff Presterna wordo troonne lydhachtughe. Men Stephanus som war full medh troo och starckheet, giorde Vnder och stoor tekn ibland folcket. Tå reeste sigh någhre vp aff then Synagogon som kalladhes the Libertiners, och the Cyreners, och the Alexandriners, och the Cilicers, och Asianers, och begynte til at disputera medh Stephanum. Och the förmåtte icke stå emoot then wijsdom, och then Anda som taladhe. Tå vndersatte the medh någhra män som skulle säya, Wij haffue hördt honom säya hädhesk ord emoot Mosen och emoot Gudh. Och the äggiadhe folcket, och the Äldsta, och the Scrifftlärda, och gingo til och togho fatt på honom, och hadhe honom in för Rådhet. Och drogho tram falsk witne, the ther sadhe, Thenne mannen wender icke igen at tala hädhesk ord emoot thetta helgha rwmet och emoot Laghen, Ty wij hörde honom säya, Jesus aff Nazareth skal kulslå thetta rwmet, och skal förwandla the stadgar, som Moses haffuer fått oss. Och alle the på Rådhet såto, sågho på honom, och sågho hans ansichte lijkawist som eens Ängels ansichte.

	VII. Capitel.
TÅ sadhe then öffuerste Presten, Haffuer thetta sigh ock så? Tå sadhe han, J män, brödher och fädher, hörer här til.
	Herlighetennes Gudh syntes wårom fadher Abraham medhan han war j Mesopotamien, för än han boodde j Haram, och sadhe til honom, Gack vthu titt land och jfrå tinne slecht, och kom j thet land som iagh wil wijsa tigh. Tå foor han vth aff the Chaldeers land, och boodde j Haram. Och sedhan tå hans fadher war dödh, lät han föra honom hijt j thetta land ther j nu vthi boon, Och gaff honom ingen arffuedeel här inne, icke en foot breedt. Och han loffuadhe honom, at han skulle honom thet giffua til at besittia, och hans sädh effter honom then tijdh han än nu ingen barn hadhe.
	Men Gudh sadhe altså, Tijn sädh skal warda fremmande vthi fremmande land, och the skola haffua them vnder sigh j träldom, och fara illa medh them j fyrahundradhe åår. Och thet folck som the tiena skola, wil iagh döma, sadhe Gudh. Och sedhan skola the gå ther vth, och skola tiena migh j thetta rwm, Och han gaff honom omskärelsens Förbund. Och han födde Jsaac, och omskar honom på ottonde daghen. Och Jsaac födde Jacob. Och Jacob födde the tolff Patriachar.
	Och the Patriarcher sålde Joseph för affuund skul, in vthi Egypten.
#1345 Och Gudh war medh honom, och halp honom vthu all hans dröffuelse, och gaff honom nådh och wijsdom in för Pharao Konungen j Egypten, och han satte honom til Höffuitzman offuer Egypten, och offuer alt sitt hws.
	Så kom hunger offuer hela Egypti land och Canaan, och stoor twång. Och wåre fädher funno ingen födho. Men tå Jacob hörde, at vthi Egypten war korn, sende han wåra fädher första gången vth, Och tå han åter sende them vth, wardt Joseph kender aff sina brödher. Och Pharao wardt vnderwijst om Josephs slecht. Tå sende Joseph, och kalladhe sin fadher Jacob til sigh, och all sijn slecht, til fem och siwtiyo siälar. Och Jacob foor nedh til Egypten, och bleff dödh, han och wåre fädher. Och wordo förde til Sichem, och ladhes j grifften, som Abraham köpt hadhe för penningar aff Hemors barn som war Sichems son.
	Tå nu tijden tilstundadhe om löfftet, om hwilket Gudh hadhe sworit Abrahe, wexte folket, och wardt förökat vthi Egypten, til tess ther vpkom en anna Konung then intet wiste aff Joseph. Han gick wårt slechte effter medh list, och foor illa medh wåra fädher, så at the vthkasta moste sijn barn, at the icke skulle biffua leffuandes. Samma tijdhen wardt Moses född, och han war Gudhi tecker, och wardt foostradher j sins fadhers hws j tree månadher. Tå han sedhan vthkastat wardt, toogh Pharaos dotter honom vp, och födde honom vp sigh för en son. Och wardt Moses lärd j all then wijsdom som the Egyptier hadhe, och war mechtigh j gerningar och j ord.
	Men tå han wardt fyratiyo åår gammal, kom honom j hiertat, at han wille besee sina brödher Jsraels barn. Och tå han sågh, at enom aff them skeedde orett, halp han honom, och hemde hans skadha som orett skeedde, och sloogh then Egyptien. Och han meente, at hans brödher skulle förstå, at Gudh genom hans hand skulle frelsa them. Men the förstodho thet intet. Och daghen ther effter, syntes han jbland them, ther the trätte tilhopa, och wille förlijka them, säyandes, J män j ären brödher, hwj gören j hwar annan orett? Men then som orett giorde sinom nästa, han stötte honom bortt, säyandes, Hoo haffuer satt tigh til Höffuitzman och Domare offuer oss, mon tu wilia slå migh jhiäl, så som tu sloogh then Egyptien igåår? Tå flydde Moses för thetta talet skul, och wardt en fremling vthi thet landet Madian, ther han twå söner födde.
	Och effter fyratiyo åår, syntes honom HERRANS Ängel j öknenne, widh thet berghet Sina, vthi en brinnande buska. Tå Moses thet sågh, förundradhe han sigh om then synena. Men tå han gick fram och skulle skodha, skeedde HERRANS röst til honom, Jag är tina Fädhers Gudh, Abrahams Gudh, Jsaacs Gudh, och Jacobs Gudh. Tå wardt Moses förfärat och toorde icke see tijt. Tå sadhe HERREN til honom, Löös tina skoor aff tina fötter. Ty thet rwm som tu ståår vppå, är itt heligt land. Jagh haffuer wel seedt mins folcks twång, som är vthi Egypten, och haffuer hördt theras suckan, och är nedherstighen til at frelsa them. Så kom nu hijt, iagh wil senda tigh vthi Egypten.
	Thenna Mosen som the försakadhe, säyandes, Hoo giorde tigh til Höffuitzman och Domare? Honom (sägher iagh) haffuer Gudh sendt för en Höffuitzman och förlossare genom Ängelsens hand, som honom syntes j buskanom. Han förde them vth, görandes Vnder och tekn vthi Egypten, och vthi Rödhahaffuet, och vthi öknenne j fyratiyo åår. Thenne är Moses som sadhe til Jsraels barn, En Prophet skal HERREN idhar Gudh vpweckia idher aff idhra brödher, then migh lijk är, Honom skolen j höra.
	Thenne war then som vthi församlingen j öknenne war medh Ängelen, som taladhe medh honom på Sina bergh, och medh wåra fädher. Han vndfick lijffzens ord til at giffua oss, hwilkom idhre fädher wille icke lydhachtighe
#1346 wara, vthan driffuo honom jfrå sigh, och wende sigh om medh sitt hierta til Egypten, säyandes til Aaron, Gör oss gudhar som gå för oss, Ty wij wete icke hwadh thenna Mosi wedherfarit är, som oss vthfördt haffuer aff Egypti land. Och giorde the en kalff j the daghar, och offradhe offer til affgudhar, och frögdadhe sigh offuer sina henders werck.
	Tå wende Gudh sigh om, och gaff them ther til, at the dyrkadhe himmelens herskap, såsom scriffuit ståår j Propheternars Book. J Jsraels hws haffuen j ock j the fyratiyo åår offrat migh j öknenne offer och fää? Och j vptoghen Molochs Tabernakel, och idhars Gudz Remphans stierno, the belete som j giordt hadhen, til at tilbidhia them. Och iagh skal bortkasta idher vth om Babylonien.
	Wåre fadher hadhe witnesbyrdzens Tabernakel vthi öknenne, såsom han them förskickat hadhe, säyandes til Mosen, at han skulle göra thet effter then efftersyyn som han seedt hadhe. Hwilket ock wåre fädher anammadhe, och förde thet medh Josue vthi thet land som Hedhninganar inne hadhe, hwilka Gudh vthdreff för wåra fädhers ansichte, in til Dauidz tijdh, hwilken fann nådh för Gudhi, och badh, at han måtte finna itt Tabernakel til Jacobs Gudh. Men Salomon bygde honom itt Hws.
	Doch then Alrahögste boor icke vthi the Tempel, som medh hender giord äro. Såsom Propheten sägher, Himmelen är mitt säte, och jorden är min fotapal. Hwadh hws wilien j tå byggia migh, sägher HERREN, Eller hwadh rwm är til mina hwijlo? Haffuer icke mijn hand giordt thetta altsammans?
	J hårdnackadhe och oomskorne j hiertat och öron, j ståån altidh emoot then helgha Anda, såsom idhre fädher, sammalunda ock j. Hwilken aff Propheterna haffua icke idhre fädher förfolgdt? The haffua jhiälslaghit them, som förkunnadhe thens Rettferdighas tilkommelse, hwilkens förrädhare och dråpare j nu woren, j som vndfingen Laghen genom Ängla skickelse, och hällen them intet.
	Tå the thetta hörde, skaar thet them j theras hierta, och bito samman tenderna offuer honom. Men han full aff them helgha Anda, sågh vp j himmelen, och fick see Gudz herligheet, och Jesum stå på Gudz höghra hand, och sadhe, Sij, iagh seer himmelen öpen, och menniskionnes Son stå på Gudz höghra hand. Tå ropadhe the medh högha röst, och höllo sijn öron til, och stormadhe alle til lijka til honom, och driffuo honom vthu stadhen, och stenadhe honom. Och witnen ladhe sijn klädher aff widh en vng manz fötter, som heet Saulus. Och the stenadhe Stephanum, och han åkalladhe, och sadhe, HErre Jesu, anamma min anda. Så bögde han sijn knää nedher, och ropadhe medh högha röst, HErre, rekna them icke thenna synden. Och när han hadhe thet sagdt, aff sompnadhe han.

	VIII. Capitel.
OCh Saulus samtyckte hans dödh. Men på samma tijdh, wardt een stoor förfölielse emoot then Församling, som war j Jerusalem, och the wordo alle förströdde, om kring j Judee land och j Samarien, föruthan Apostlanar. Och någhre gudhfruchtighe män skötte Stephanum, och hadhe stoor grååt offuer honom. Men Saulus toogh til at förödha Församlingena, gick hijt och tijt j hwsen, och droogh fram män och quinnor och lät settia them j fängelse.
Men the som förströdde woro, foro om kring, och predicadhe ordet. Och Philippus kom nedh vthi en stadh j Samarien, och predicadhe för them om Christum.
# 1347 Men folcket gåffuo acht vppå hwadh Philippus sadhe, hörandes endregteligha, och seendes the tekn som han giorde. Ty the orene Andar foro vth aff mongon som medh them besatte woro, ropandes medh högha röst, och monge Borttagne och oferdighe wordo helbregda. Och j then stadhen wardt stoor glädhe.
	Så war ther en man benemd Simon, som tilförenna vthi then stadhen plägadhe bruka truldom, och hadhe förwilt thet Samariska folcket, säyandes sigh wara mykit myndighan, Til honom höllo sigh alle bådhe små och store, säyandes, Thenne är Gudz krafft, hwilken stoor är. Men the höllo sigh therföre til honom, at han j long tidh hadhe förwilt them medh sin truldom, När the nu troodde Philippo som predicadhe om Gudz Rike, och om Jesu Christi nampn, wordo ther bådhe män och quinnor döpte. Tå trodde ock Simon medh, och när han döpt war, hölt han sigh in til Philippum, Och tå han sågh sådana tekn och kraffter skee, förundradhe han sigh stoorligha.
	Tå nu Apostlanar som j Jerusalem woro, fingo höra, at Samaria hadhe anammat Gudz ord, sende the til them Petrum och Johannem. När the kommo ther nedh, bådho the för them, at the skulle få then helgha Anda. Ty han war icke än tå fallen på någhon thera, vthan the woro allenast döpte j Christi Jesu nampn. Tå ladhe the hender på them, och the fingo then helgha Anda.
	När Simon sågh, at then helghe Ande gaffs ther medh, at Apostlanar ladhe hender på them, bödh han them penningar, säyandes, Giffuer ock migh then machten, at hwem som helst iagh legger hender vppå, han fåår then helgha Anda. Tå sadhe Petrus til honom, Thet tu fördömd worde medh tina penningar, effter tu menar at Gudz gåffua kan fåås för penningar. Tu haffuer hwarken deel eller lott j thetta ordet, ty titt hierta är icke rett för Gudhi. Therföre bätra tigh aff tinne ondsko, och bedh Gudh, at tigh tins hiertas tanckar mågha förlåthna warda. Ty iagh seer, at tu äst full medh bitter galla, och bebunden j wrongheet.
	Tå swaradhe Simon, och sadhe, Bedher j HErran för migh, at migh intet offuergåår aff thet j sadhen. Och sedhan the hadhe betyghat och talat HErrans ord, wende the om igen åt Jerusalem, och predicadhe Euangelium j monga städher j Samarien.
	Men HErrans Ängel kom och taladhe til Philippum, och sadhe, Statt vp, och gack södher vth then wäghen som löper nedher åt jfrå Jerusalem, til then stadhen Gaza som ödhe är. Så stoodh han vp, och gick. Och sij, en Ethiopisk man en Kamarerer, och weldigh när Drotning Candaces vthi Ethiopien, hwilken hon hadhe satt offuer alla sina håffuor, han war kommen til Jerusalem ther at tilbidhia. Och foor hem igen, satt på sin wagn, och laas then Propheten Jsaiam.
	Tå sadhe Anden til Philippum, Gack fram, och giff tigh in til thenna wagnen. Tå lop Philippus fram, och hörde honom läsa Propheten Jsaiam, och sadhe, Förståår tu ock hwadh tu lääs? Tå sadhe han, Huru skulle iagh förstååt, vthan migh någhor wijstet? Och badh Philippum, at han skulle vpstigha, och sittia när honom. Och thet han laas j Scrifftenne war thetta, Såsom itt fåår wardt han leedder til at slachtas, och såsom itt lamb är tyst för honom som klipper thet, så haffuer han icke öpnat sin munn. J hans förnedring är hans doom borttaghen, Men hoo kan vthtala hans lijffs lengd? Ty hans lijff är borttaghet aff jordenne. Tå swaradhe Kamareraren Philippo och sadhe, Jagh bedher tigh, om hwem haffuer Propheten thetta sagdt, om sigh, eller om någhon annan?
	Tå öpnadhe Philippus sin munn, och begynte aff thenna scrifftenne predica Euangelium för honom om Jesum. Och widh the foro fram åt wäghen,
#1348 komo the til itt watn. Och Kamareraren sadhe, Sij watnet, Hwadh hindrar, at iagh icke döpes? Tå sadhe Philippus, Om tu troor aff alt hierta, så må thet wel skee. Han swaradhe och sadhe, Jagh troor Jesum Christum wara Gudz Son. Och han lät hålla wagnen, och the stigho nedh j watnet, bådhe Philippus och Kamareraren, och han döpte honom. Och när the tingo vp vthu watnet, toogh HErrans Ande Philippum bortt, och Kamareraren sågh honom intet sidhan, vthan foor sin wägh, och war gladh. Och Philippus wardt funnen j Asdod, och wandrahe om kring, och predicadhe Euangelium j alla städher, til tess han kom til Cesaream.

	IX. Capitel.
Men Saulus hadhe än nu j sinnet trwgh och slagh emoot HErrans Läriungar.  Och gick til öffuersta Presten, och beeddes aff honom breff til the Synagogor j Damasco, at huem han finna kunde aff thenna wäghen, män eller quinnor, them skulle han föra bundna til Jerusalem. Och widh han war j wäghen, och nalkadhes in til Damascum, tå kringskeen honom hasteligha itt sken aff himmelen, och han föll nedh på jordena, och hörde ena röst, säyandes til sigh, Saul, Saul, hwj förfölier tu migh? Tå sadhe han, Hoo ästu HErre? Sadhe HErren, Jagh är Jesus then tu förfölier, Tigh är swårt at spiärna emoot vdden. Tå skalff han och bäffuadhe, och sadhe, HErre, hwadh wilt tu iagh skal göra? Sadhe HErren til honom, Statt vp, och gack in j stadhen, och ther skal tigh warda sagdt, hwadh tu göra skalt. 
	Och the män som woro j selskap medh honom, stodho förskreckte, hörandes röstena, och dock likwel, sågho the ingen. Tå stoodh Saulus vp aff jordenne, och vplät sijn öghon, och kunde dock ingen see, Vthan the togho honom widh handena, och leedde honom in j Damascum, och han war j tree daghar, så at han sågh intet, och intet ååt, ey heller drack.
	Så war vthi Damasco en Läriunge, benemd Ananias, til honom sadhe HErren vthi een syyn, Anania. Och han sadhe, HErre, här är iagh. Och {HEr ren} [HErren] sadhe til honom, Statt vp, och gack in på then gaton, som kallas then Retta, och söök vthi Juda hws en som heter Saulus aff Tarsen, Ty sij, han bedher. Och han haffuer seedt j synen en man som heter Ananias, inkomma, och leggia handena på sigh, at han skulle få sijn syyn igen.
	Tå swaradhe Ananias, HErre, Jagh haffuer hördt aff mongom om thenna mannen, huru mykit ondt han giordt haffuer tinom helighom vthi Jerusalem. Och här haffuer han nu macht aff the öffuersta Presterna, til at binda alla the som åkalla titt nampn. Tå sadhe HErren til honom, Gack, ty han är migh en vthkorat redzkap, at han skal bära mit nampn in för Hedhningar, och för Konungar, och för Jsraels barn. Och iagh skal wijsa honom, huru mykit han lijdha skal för mitt nampn skul.
	Och Ananias gick åstad, och kom j huset, ladhe hender på honom och sadhe, Saul käre brodher, HErren som syntes tigh j wäghen som tu kom, haffuer sendt migh, at thu skalt få tijn syyn igen, och vpfyllas medh them helgha Anda. Och strax föllo aff hans öghon såsom fiäll, och han fick sijn syyn, och stoodh vp, och lät döpa sigh, och toogh maat til sigh, och försterckte sigh.
OCh war Saulus medh the Läriungar som j Damasco woro j någhra daghar, Och strax begynte han j Synagogonar predica om Christum, at han war Gudz Son. Och förundradhe sigh alle som honom hörde, och sadhe, är icke thenne som j Jerusalem förstörde alla the som åkalla thetta nampnet? Och hijt är kommen ther vppå, at han skulle föra them bundna til
#1349	öffuersta Presterna? Men Saulus förkoffwradhe sigh jw meer och meer, och offuerwan the Judar som boodde j Damasco, bewijsandes, at thenne war Christus.
	Effter monga daghar gingo Judanar til rådz emellan sigh, at the skulle dräpa honom. Men Saulus wardt förwarat om theras försååt. Och the wachtadhe j portanar dagh och natt, at the skulle få dräpa honom. Men Läriunganar togho honom om natten, och slepte honom offuer mwren, och läto honom nedher vti en korgh.
	När Saulus kom til Jerusalem, bödh han til at giffua sigh in til Läriunganar, och the woro alle rädde för honom, icke troendes, at han war worden Läriunge. Men Barnabas toogh honom til sigh, och hadhe honom bortt til Apostlanar, och förtalde them huru han hadhe seedt HErran j wäghen, och at han hadhe talat medh honom, och huru han hadhe manligha bewijst sigh j Jesu nampn vthi Damasco. Och war han sedhan medh them j Jerusalem, gick vth och in, och taladhe trösteligha j HErrans Jesu nampn, Och taladhe och disputeradhe emoot the Greker. Men the sökte effter at dräpa honom. Tå brödherna thet förnummo, foordradhe the honom in til Cesaream, och läto honom fara til Tarsum. Så hadhe tå nu Församlinganar fridh offuer hela Judea och Galilea, och Samaria, och förkoffwradhe sigh, wandrandes j HErrans reddhogha, och vpfyltes medh then helgha Andas tröst.
	Så hende sigh, at tå Petrus wandradhe allestädz om kring, kom han ock til the heligha som boodde j Lydda. Ther fan han en man, benemd Eneas, som nu j otta åår leghat hadhe på säng, och han war Borttaghen. Och Petrus sadhe til honom, Enea, Bote tigh HErren Jesus Christus, Statt vp, och bädda åt tigh sielffuom. Och strax stoodh han vp. Och honom sågho alle som boodde j Lydda och j Sarona, och wordo vmwende til HErran.
	Men j Joppe war een Läriunginna, benemd Tabea, thet vthtydhes een Råå, hon war full medh godha gerningar och almosor som hon gaff. Så hende sigh j the daghar, at hon wardt siwk, och bleff dödh, och the twådde henne, och ladhe henne j salen. Och effter Lydda war icke longt jfrå Joppe, och Läriunganar hörde at Petrus war ther, sende the til honom, och bådho, at han wille göra sigh thet omak, och komma til them. Tå stoodh Petrus vp, och kom til them. Och tå han war kommen, hadhe the honom in j salen, och kring om honom stodho alla änkior gråtandes, och wijste honom kiortlar och klädher, som Tabea hadhe giordt them, medhan hon war medh them. Tå dreff Petrus them alla vth, och föll nedh på sijn knää, och badh, och wende sigh om til kroppen, och sadhe, Tabea, statt vp. Tå öpnadhe hon sijn öghon. Och som hon fick see Petrum, satte hon sigh vp igen. Och han reckte henne handena, och reeste henne vp. Och kalladhe the heligha och änkionar, och antwardadhe them henne leffuandes. Och thet wardt kunnigt offuer hela Joppen, och monge begynte troo på HErran. Så begaff sigh, at han bleff j monga daghar j Joppe, när en som heet Simon, som war en lädhermakare.

	X. Capitel.
VThi Cesarea war en man benemd Cornelius, en Höffuitzman aff then skaran som heet then Walske, gudhelighen och gudhfruchtigh medh alt sitt hws, giffuandes folckena mykin almoso, och bidhiandes Gudh altijdh. Han sågh vthi een syyn vppenbarligha widh niyonde timan på daghen, Gudz Ängel inkomma til sigh och säya til sigh, Corneli. Tå sågh 
#1350 han vppå honom, och wardt förfärat, och sadhe. Hwadh äret Herre? Tå sadhe han til honom, Tina böner och tina almosor äro vpkompna j åminnelse för Gudh, Så sendt nu någhra män til Joppen, och kalla til tigh Simon, som ock kallas Petrus, Han gäster när en som heter Simon lädhermakare, och hans hws är widh haffuet, then skal säya tigh hwadh tu göra skalt. Och tå Ängelen som taladhe medh Cornelio, war borttgången, kalladhe han til sigh, twå sina tienare, och en Gudhfruchtigh krijgsknecht, aff them som waradhe på honom, och förtalde them alt thetta, och sende them til Joppen.
	På then andra daghen, tå the woro på wäghen och begynte lijdha in til stadhen, gick Petrus vp j salen til at bidhia widh siette timan. Och som han wardt hungrogh, wille han få sigh maat. Och widh the tilreedde, kom en dwale offuer honom, och han sågh himmelen öpen, och nedherkomma til sigh itt faat såsom itt stoort linnet klädhe tilhopa bundet j all fyra hörnen, nedherlåtet aff himmelen på jorden, vthi hwilko woro allahanda fyrafött diwr på jorden, och wildiwr, och the som krypande äro, och the som flyghande äro vnder himmelen. Och een röst skeedde til honom, Statt vp Petre, slachta och äät. Tå sadhe Petrus, Jngalunda HErre, Ty iagh haffuer aldrigh ätit någhot meenlighit eller oreent. Och rösten sadhe andra reso til honom, Thet Gudh haffuer reent giordt, thet behöffuer tu icke kalla meenlighit. Och thetta skeedde ock så tridie reson. Och wardt fatet sedhan igen vptaghet j himmelen.
	Och tå Petrus begynte bekymrat warda widh sigh sielff, hwadh syyn thetta skulle wara, som han seedt hadhe, Sij, männenar som sende woro aff Cornelio, woro för dörenne, och frågadhe effter Simons hws, Och kalladhe the en vth, och sporde om Simon, som ock kalladhes Petrus, war ther til herberge. Och widh Petrus tenckte på synena, sadhe Anden til honom, Sij, ther äro män som sökia effter tigh, Så statt nu vp och stigh nedh, och gack medh them intet twiflandes, ty iagh haffuer sendt them. Så steegh Petrus nedh til männenar, som sende woro aff Cornelio til honom, och sadhe, Sij, iagh är then som j söken, för hwadh saak ären j kompne? Swaradhe the, Cornelius then Höffuitzmannen som är en rettferdigh och Gudhfruchtigh man, och haffuer witnesbyrd aff alt Judeska folcket, haffuer fått befalning aff en heligh Ängel, at han skulle kalla tigh vthi sitt hws, och höra ord aff tigh. Tå kalladhe han them in, och behölt them ther til herberges. 
	Daghen ther effter, foor Petrus medh them, och någhra brödher aff Joppe folgde honom. Och then andra daghen komo the in vthi Cesaream. Och Cornelius förbijdde them, och hadhe kallat tilhopa sina frender och sina betsta wener. Och tå ther til kom, at Petrus skulle ingå, gick Cornelius emoot honom, och föll nedh för hans fötter och tilbadh honom. Men Petrus reeste honom vp, säyandes, Statt vp, iagh är ock een menniskia. Och som han hadhe talat medh honom, gick han in, och fann ther monga som församladhe woro. Och sadhe til them, J weten, at icke pläghar lofflighit wara, at en Judesk man må vmgå eller komma til någhon fremmande. Men Gudh haffuer migh vnderwijst, at iagh inga menniskio skal rekna meenligha eller orena. Therföre är iagh ock oförtwiflat kommen, sedhan iagh wardt kallat aff idher. Så fråghar iagh idher nu, för hwadh saak haffuen j kallat migh?
	Tå sadhe Cornelius, Fyra daghar sedhan, fastadhe iagh in til thenna stunden, och badh j mitt hws widh niyonde timan, Och sij, en man stoodh för migh j skijnande klädher, och sadhe, Corneli, tijn böön är hörd, och Gudh haffuer tenckt vppå tina almosor. Så sendt nu någhra til Joppen, och kalla til tigh Simon som ock kallas Petrus, han gäster vthi Simons lädhermakares hws vth medh haffuet, När han kommer, skal han tala medh
#1351 tigh, Så sende iagh ock strax til tigh, och tu giorde wel at tu kom. Så äre wij nu här alle för Gudhi, til at höra alt thet tigh aff Gudhi befalt är.
	Tå öpnadhe Petrus sin munn, och sadhe, Nu förnimmer iagh j sanning, at när Gudhi är intet anseende til personer, vthan j allahanda folck then som fruchtar honom, och gör rettferdigheten, han är honom teck. J weten wel om thet talet, som Gudh vthsendt haffuer til Jsraels barn, bebodhandes fridh genom Jesum Christum (hwilken är en HErre offuer alt) om hwilket taal berychtat är offuer hela Judeska landet, och först begynnat aff Galilea, effter then döpelsen som Johannes predicadhe. Huru Gudh haffuer smoordt Jesum aff Nazareth medh then helgha Anda och krafft. Hwilken wandradhe om kring, görandes wel, och hielpandes allom som besatte woro medh diefflar, Ty Gudh war medh honom. Och wij äre witne til alt thet han giordt haffuer j Judeska landet, och j Jerusalem, then dråpo the och hengde på trädh, hwilken Gudh nu vpweckt haffuer på tridie daghen, och lätit honom warda vppenbar, icke allo folckena, vthan oss som Gudh tilförenna til witne vthwaldt hadhe, wij som åtom och druckom medh honom, sedhan han war vpstånden jfrå the dödha. Och han bödh oss, at wij skulle predica för folcket, och witna, at han är then som aff Gudhi tilskickat är, til en domare offuer leffuandes och dödha. Honom bära alle Propheterna witnesbyrd, at hwar och en som troor på honom, han skal få syndernas förlåtelse genom hans nampn.
	Widh Petrus än nu taladhe thenna orden, föll then helghe Ande på alla them som talet hörde. Och the troghne aff omskärelsen som medh Petro kompne woro, förundradhe sigh, at then helgha Andas gåffua wardt ock vthguten offuer Hedhninganar, Ty the hörde them tala medh tungomål, och prijsa Gudh. Tå swaradhe Petrus, Kan någhor förbiwdha, at thesse icke döpas j watn, som fått haffua then helgha Anda så wel som wij? Och så lät han döpa them j HErrans nampn. Och the bådho honom, at han skulle bliffua när them j någhra daghar.

	XI. Capitel
TÅ fingo Apostlanar, och the brödher som medh them woro j Judea, höra, at ock Hedhninganar anammadhe Gudz ord. Och tå Petrus kom vp til Jerusalem, begynte the som woro aff omskärelsen kijffua medh honom, säyandes, Tu haffuer ingånget til the män som förhwdh haffua, och haffuer ätit medh them. Tå begynte Petrus förtelia them aff begynnelsen, thet ena medh thet andra, säyandes, Jagh war j Joppe stadh bidhiandes, tå kom iagh vthi en dwala, och sågh ena syyn, nemligha itt faat, nedherkomma, såsom itt stoort linnet klädhe fyrahörnat, nedherlåtit aff himmelen, och thet kom in til migh. Och när iagh gaff ther acht vppå medh öghonen, wardt iagh warse och fick see fyrafött diwr på jordenne, och wildiwr och the ther krypandes äro, och the ther flyghandes äro vnder himmelen, och hörde een röst säyandes til migh, Statt vp Petre, slachta och äät. Och iagh sadhe, Jngalunda HErre, Ty intet meenlighit eller oreent haffuer någhon tijdh kommet j min munn. Swaradhe migh åter rösten aff himmelen, Thet Gudh haffuer reent giordt, thet moste tu icke rekna meenlighit. Och thet skeedde tree resor, och wardt alt vptaghet j himmelen.
	Och sij, j thet samma woro tree män för hwset, ther iagh vthi war, the ther sende woro til migh aff Cesarea. Och sadhe Anden til migh, at iagh skulle gå medh them, och twiffia intet. Tå folgde migh ock thenne sex brödherna, 
#1352 och wij komo vthi manzens hws, Och han förtalde för oss, at han hadhe seedt en Ängel j sitt hws, then ther för honom stoodh, och sadhe til honom, Sendt vth någhra män til Joppen, och kalla til tigh Simonem som ock kallas Petrus, Then skal säya tigh, hwar medh tu skalt frelst warda, och alt titt hws. När iagh hadhe begynt mitt taal, föll then helghe Ande på them, såsom han ock j förstonne föll på oss. Så kom migh jhogh thet HErren sagdt hadhe, Johannes haffuer döpt idher j watn, men j skolen döpte warda j them helgha Anda. Effter nu Gudh haffuer giffuit them lijka gåffuo medh oss, som trooddom på HErran Jesum Christum, Hoo är iagh, at iagh kunde stå emoot Gudh? När the thetta hörde, tijgde the, och prijsadhe Gudh, säyandes, Så haffuer ock nu Gudh giffuit Hedhningomen bätring til lijffs.
Och the som förströdde woro för then bedröffuelsen skul, som på kommen war för Stephani skul, wandradhe om kring alt in til Phenicen och Cyprum och Antiochiam, talandes ordet för ingom, vthan allenast för Judomen. Och woro någhre män jbland them aff Cypren och Cyrenen, när the komo til Antiochiam, taladhe the ock til the Greker, predicandes om HErran Jesum. Och HErrans hand war medh them, och en stoor hoop togho widh trona, och vmwende sigh til HErran.
	Så komo tå tijdhende här om för then Församling, som war j Jerusalem, Tå sende the Barnabam, at han skulle fara til Antiochiam. När han ther kom, och fick see Gudz nådh, wardt han gladh, och förmanadhe them alla, at the aff hiertat skulle faste bliffua, och hålla sigh in til HErran, Ty han war en godh man, och full medh then helgha Anda och troo. Och en stoor hoop medh folck förökadhes in til HErran. Sedhan foor Barnabas til Tarsum, och wille vpsökia Saulum. Tå han honom fann, toogh han honom medh sigh til Antiochiam. Och så begaff thet sigh, at the itt heelt åår vmgingo medh then Församlingenne, och lärde mykit folck, Och at Läriunganar begynte först ther j Antiochia kallas Christne.
	Och vthi the daghar, komo någhre Propheter til medh aff Jerusalem til Antiochiam, Och en aff them benemd Agabus, stoodh vp och vnderwijste them genom Andan, at en stoor hunger komma skulle offuer hela werldena, hwilken som skeedde vnder then Keysaren Claudio. Tå satte Läriunganar sigh före, effter som hwar förmåtte, at senda någhot til hielp til the brödher som boodde j Judea, Hwilket the ock giorde, och sende til the Äldsta genom Barnabe och Sauli hand.

	XII. Capitel.
PÅ samma tijdh toogh Konung Herodes fatt på någhra aff Församlingenne til at pina them. Och drap han Jacobum Johannis brodher medh swerd. Och tå han sågh, at thet behagadhe Judomen wel, toogh han ock fatt på Petrum, Och thet war om Påschana. Tå han nu fick fatt på honom, satte han honom j fängelse, antwardandes honom fyra quarteer krijgsknechtar til at förwaran, achtandes effter Påschana haffua honom vth för folcket. Och Petrus förwaradhes j fängelset. Men Församlingen hadhe böön til Gudh för honom vthan återwendo. När nu Herodes wille hafft honom före, j then samma nattenne soff Petrus emellan twå krijgsknechtar, bunden medh twå kädhior, och wachtarenar woro för dörenne, och togho wara på fängelset.
	Och sij, HErrans Ängel stoodh för honom, och itt sken lyyste j hwset, och stötte Petrum på sidhona, och weckte honom vp, säyandes, Statt vp 
#1353 snarligha. Och kedhionar föllo vthaff hans hender. Och sadhe Ängelen til honom, Bindt om tigh och tagh tina skoor vppå. Han ock så giorde. Och han sadhe til honom, Tagh tin kiortel på tigh, och fölgh migh. Ock så gick han vth och folgde honom, och wiste icke at thet war sant som skeedde aff Ängelen, vthan meente, at han hadhe seedt een syyn. Och the gingo fram genom then första och andra wachten, och komo til jernporten som droogh åt stadhen, then öpnadhes them aff sigh sielff. Och the gingo ther vth dragandes fram åt een gato longt, och j thet samma kom Ängelen jfrå honom.
	Tå Petrus kom til sigh igen, sadhe han, Nu weet iagh för wisso, at HErren haffuer sendt sin Ängel, och taghit migh vthu Herodis hand, och jfrå all Judeska folckens åstundan. Och tå han besinnadhe sigh, kom han til Marie hws, som war Johannis modher, then ock kalladhes Marcus, och ther woro monge församladhe, och bådho. Tå Petrus klappadhe på porten, gick een pijgha vth at höra hoo ther war, benemd Rhode. Och tå hon kende Petri röst, lät hon icke vp porten för glädhi skul, vthan lop in och bodhade them, at Petrus stoodh för porten. Tå sadhe the til henne, Tu äst icke widh tijn sinne. Tå stoodh hon fast ther på, at thet war så. Tå sadhe the, Hans Ängel äret. Men Petrus hölt vppå at klappa. När the tå vpläto, fingo the see honom, och förundradhe sigh. Tå teknadhe han them medh handenne, at the skulle tiya, och förtalde them, huru HErren hadhe frelst honom vthu fängelset. Och han sadhe, Görer Jacobo och brödherna bodh här om. Sedhan gick han ther vth, och droogh bortt på en annan stadh.
	Men tå dagher wardt, war icke litet bekymmer jbland krijgsknechterna, hwadh aff Petro skulle wordet. Och Herodes hadhe bodh effter honom, och fann honom icke, Ty lät han ranssaka wachterna, och haffua them bortt. Och foor nedh aff Judea til Cesaream, och dwaldes ther. Och Herodes war illa til fridz medh them aff Tyro och Sidon. Men the komo endregtighe til honom, och taladhe widh Blastum som Konungens Kamarerare war, och begäradhe fridh, Ty theras landzende hadhe sijn näring aff Konungens land. Tå bestemde Herodes en dagh, och klädde sigh vthi Konungsligh klädher, och satte sigh på doomstolen, och hadhe itt taal til them. Och folcket ropadhe, Gudz röst är thetta, och icke menniskiors. Och strax slogh honom HErrans Ängel, therföre at han icke gaff Gudhi ärona, och wardt vpfräten aff matkar, och gaff vp andan.
	Men HErrans ord wexte och förökadhes. Och Barnabas och Paulus foro igen til Jerusalem, och fingo then vndsetning jfrå sigh, och togho medh sigh Johannem, som ock kalladhes Marcus.

	XIII. Capitel. 
OCh woro vthi then Församling j Antiochia någhre Propheter och Lärare, jbland them war Barnabas och Simon, som kalladhes Niger, och Lucius aff Cyrenen, och Manahen som war vpfödd medh Herode Tetrarcha, och Saulus. När the samme tiente HErranom, och fastadhe, sadhe then helghe Ande, Skilier migh vth Barnabam och Saulum til thet werck, som iagh haffuer kallat them til. Tå fastadhe the och bådho, och ladhe hender på them, och läto them fara. Och som the sende woro aff then helgha Anda, drogho the til Seleuciam, och seghladhe tädhan in til Cypren. Och tå the woro j then stadhen Salamina, predicadhe the Gudz ord vthi Judanars Synagogor. Och Johannem hadhe the för en tienare.
	Och tå the offuerfarit hadhe ööna alt in til then stadhen Paphum, funno the ther en trulkarl som war en falsk Prophete en Jude, som heet Bar Jehu, han 
#1354 war med Landzhöffdinganom som heet Sergius Paulus, huilken en förståndigh man war. Han kallade til sigh Barnabam och Saulum, och begärade höra Gudz ord. Men trulkarlen Elymas (ty hans nampn vthtydhes så) stoodh them emoot, och wille wenda Landzhöffdingan jfrå troonne. Men Saulus, then ock Paulus heet, full medh then helgha Anda, sågh på honom, och sadhe, O tu dieffuuls barn full medh alt bedrägherij och medh alla list, fiende til alt thet rettferdigt är, tu läter icke aff at förwenda HErrans retta wäghar. Och nu sij, HErrans hand är offuer tigh, och tu skalt warda blind och icke se solena en tijdh longt. Och strax föll på honom tökna och mörker, och gick om kring, sökiandes effter at någhor måtte taghan widh handena och ledhan. Tå Landzhöffdingen sågh hwadh skeedt war, troodde han, och förundradhe sigh offuer HErrans lärdom.
	Tå Paulus och the medh honom woro, foro jfrå Papho, komo the til Pergen j Pamphylien, och Johannes skildes jfrå them, och foor igen til Jerusalem. Men the drogho genom the Landzendar jfrå Pergen, och komo til Antiochiam, j thet landet Pisidia, och gingo in vthi Synagogon om Sabbaths daghen, och satte sigh. Och sedhan Laghen woro läsen och Propheterna, sende the Öffuerste aff Synagogon til them, säyandes, J män och brödher, haffuen j någhot tala til folckens förmanelse, så talen. 
	Tå stoodh Paulus vp, och gaff tekn medh handenne, at the skulle wara tyste, och sadhe, J män aff Jsrael, och j som fruchten Gudh, hörer här til, Thetta folcks Gudh haffuer vthwaldt wåra Fädher, och vphögdt folcket tå the fremlingar woro vthi Egypti land, och fördt them ther vth medh höghom arm, och widh fyratiyo åår longt, leedh han theras sedher vthi öknen, och nedherladhe siwhanda folck vthi Canaans land, och skiffte theras land emellan them medh lott. Och sedhan widh femtiyo och fyrahundradhe åår, gaff han them Domare in til Propheten Samuel. Och ther effter begäradhe the Konung, och Gudh gaff them Saul Kis son, en man aff BenJamin slechte j fyratiyo åår. Sedhan satte han honom aff, och vpsatte offuer them Dauid til Konung, hwilkom han gaff witnesbyrd, och sadhe, Jagh haffuer funnit Dauid Jesse son, en man effter mitt hierta, han skal göra all min wilia.
	Aff hans sädh haffuer Gudh vthtaghit Jsraels Frelsare, Jesum, effter som han loffuat hadhe. Såsom Johannes predicadhe Jsraels folcke döpelse til bätring, förr än han begynte. Och när Johannes hadhe vpfylt sitt lop, sadhe han, Then j hållen migh före, then är iagh icke, Men sij, han kommer effter migh, huilkens skoo iagh icke werdigh är dragha aff hans fötter.
	J män och brödher, Abrahams slechtes barn, och the som jbland idher fruchta Gudh, idher är thenna salighetennes ord send. Ty the som boodde j Jerusalem, och theras Öffuerste effter the icke kende honom, eller Propheternas röster, som alla Sabbather läsas, vpfylte the them medh sin doom. Och ändoch the ingen dödz saak funno medh honom, beeddes the likwel aff Pilato, at han skulle dräpa honom. Och när han hadhe fulbordat alt thet som scriffuit war om honom, togho the honom nedher aff trädh, och ladhe honom j graffuena. Men Gudh haffuer vpweckt honom jfrå the dödha, och han haffuer warit seedder j monga daghar, aff them som medh honom vpkompne woro jfrå Galilea til Jerusalem, hwilke hans witne äro til folcket. 
	Ock wij förkunnom idher, at thet löffte som til fädherna giordt war, thet haffuer Gudh fulkompnat oss theras barnom, j thet han vpweckt haffuer Jesum, Såsom j första Psalmen scriffuit är, Tu äst min Son, jdagh haffuer iagh födt tigh. Men at han vpweckte honom jfrå the dödha, så at han icke skal meer igen komma til förgengeligheet, sadhe han så, Then nådh som Dauid loffuat är, skal iagh idher troligha hålla. Therföre sägher han ock annorstädz, Tu skalt icke tilstädia, at tin Helighe skal see förgengelse, Ty tå Dauid 
#1355 j sinom tijdh hadhe tient Gudz wilia, affsompnadhe han, och wardt lagd til sina fädher, och sågh förgengelse, Men then som Gudh vpweckt haffuer, han sågh ingen förgengelse.
	Så skal idher nu wetterlighit wara, j män och brödher, at genom honom warder idher förkunnat syndernas förlåtelse, och aff allo ther j icke medh kunden rettferdighe warda vthi Mosi Lagh. Men hwilken som troor på thenna, han warder rettferdighat. Så seer nu til at idher icke offuerkommer thet som sagdt är j Propheterna, Seer til j förachtare och förundren idher, och warden til intet, Ty iagh skal wercka j idhra daghar itt werck, thet j icke troo skolen om någhor thet idher förtelier.
	När nu Judanar woro gångne vthu Synagogon, bådho Hedhninganar, at the wille haffua thenna orden för them på nesta Sabbathen. Tå folcket war åtskildt, folgde Paulum och Barnabam monge Judar och gudhfruchtighe Proselyter, til hwilka the taladhe, och rådde them at the skulle bliffua stadighe j Gudz nådh. Men på nesta Sabbathen ther effter, församladhe sigh så när hele stadhen, til at höra Gudz ord. Och när Judanar sågho folcket, wordo the fulle medh nijt, och sadhe twert emoot thet som Paulus sadhe, emoot säyandes och talandes hädhelse. Tå togho Paulus och Barnabas tröst til sigh, och sadhe, Jdher borde man först säya Gudz ord, Men effter thet j driffuen thet jfrå idher, och hållen idher owerdigha til ewinnerlighit lijff, Sij, så wille wij wenda oss til Hedhninganar. Ty HErren haffuer så budhit oss, Jagh haffuer satt tigh Hedhningomen för itt Liws, at tu skalt wara saligheet in til jordennes enda.
	Och Hedhninganar hörde thetta medh glädhi, och prijsadhe HErrans ord, och troodde så monge som beskärde woro til ewinnerlighit lijff. Och HErrans ord wardt vthsprijdt offuer alla then egnden. Men Judanar togho til at äggia gudheligha och ärligha quinnor, och the Öffuersta j stadhen, och vpweckte förfölielse emoot Paulum och Barnabam, och driffuo them vthu sina landzendar. Men the skuddadhe stofftet aff sina fötter på them, och komo til Jconium. Och Läriunganar wordo vpfylte medh frögd och them helgha Anda.

	XIIII. Capitel.
SÅ hende sigh vthi Jconio, at the komo tilsammans och predicadhe vthi Judanars Synagogo, så at en mechtigh stoor hoop aff Judarna, och jemwel aff Grekerna begynte troo. Men the Judar som icke troodde, vpweckte och reette Hedhninganars sinne emoot brödherna. Så bliffuo the ther j long tijdh, och handladhe stadeligha j HErranom, som witnes byrd gaff til sina nådz ord, och lät skee tekn och Vnder genom theras hender. Och begynte then menighe man j stadhen syndra sigh, så at somlighe höllo medh Judomen, och somlighe medh Apostlomen. 
	Och wardt itt vplop giordt aff Hedhninganar och Judanar och theras Öffuerstar, så at the wille offuerfalla them medh wold, och stena them. Hwilket tå the förnummo, flydde the til the städher j Lycaonia, Lystram och Derben, och j then egnden alt ther om kring, och predicadhe ther Euangelium.  Och en man j Lystra, krank j sina fötter, satt ther oferdigh jfrå sijns modhers lijff, och hadhe aldrigh gånget, Thenne hörde Paulum tala. Så sågh han på honom, och förmerckte at han hadhe troo til at få sina helbregdo, Ty han sadhe til honom medh högha röst, Vprett tigh på tina fötter. Och han språng vp, och begynte til at gå. Tå folcket sågh thet Paulus giordt hadhe, vphoffuo the sina röst på Lycaoniskt måål, säyandes, Gudhar äro 
#1356 kompne nedh til oss j menniskio lijknelse. Och the kalladhe Barnabam Jupiter, Men Paulum kalladhe the Mercurius, effter han förde Ordet. Och Jupiters Prest som war för theras stadh, hadhe oxar och krantzar fram för dörena, och wille samt medh folcket offra.
	Tå Apostlanar, Paulus och Barnabas thet hörde, riffuo the sijn klädher sönder, och sprungo vth jbland folcket, ropandes och säyandes, J män, hwj gören j thetta? Wij äro ock menniskior lijka som j, dödhelighe. Och förkunnom idher Euangelium, at j skolen vmwendas jfrå thenna fåfengheten in til leffuandes Gudh, som giordt haffuer himmel och jord, och haffuet, och alt thet vthi them är, hwilken j framlidhen tijdh haffuer låtit alla Hedhningar gå sina eghna wäghar, Ändoch han icke lät sigh sielffuan wara vthan witnesbyrd, j thet han giorde wel emoot oss, giffuandes oss regn och fruchtsam tijdh aff himmelen, vpfyllandes wår hierta medh maat och glädhe. Och tå the thetta sadhe, stilte the folcket medh platz, at the icke offradhe til them.
	Så komo ther någhre Judar til vthaff Antiochia och Jconio, hwilke så bestempladhe medh folcket, at the stenadhe Paulum, och släpadhe honom vthu stadhen, menandes at han war dödh. Och widh Läriunganar stodho ther om kring honom, reeste han sigh vp, och gick in j stadhen. Och daghen ther effter, ferdadhes han tädhan medh Barnaba til Derben, och predicadhe Euangelium j then stadhen. Och tå the ther monga lärdt hadhe, komo the igen til Lystram och Jconium och Antiochiam, styrckiandes Läriunganars siälar, och förmanandes at the skulle bliffua stadighe j troonne, och at jgenom mykin bedröffuelse moste wij ingå j Gudz Rike .Och när the hadhe vth waldt Prester för hwar och een Församling, och hadhe bidhit och fastat, befalte the them HErranom, then the vppå troodde. 
	Och the foro jgenom Pisidiam, och komo in vthi Pamphyliam. Och tå the predicat hadhe j Perge, foro the nedher til then stadhen Attaliam. Och tädhan segladhe the til Antiochiam, tädhan the vthi Gudz nådh befalte woro til thet werck som the vthrettat hadhe. Och tå the ther komo, hadhe the tilhopa Församlingena, och vnderwijste them, hwadh Gudh medh them giordt hadhe, och at han vplätit hadhe troonnes dör för Hedhningomen. Och bliffuo the ther medh Läriunganar itt gott skiffte.

	XV. Capitel.
OCh komo någhre nedher aff Judea, och lärde brödherna, Vthan j läten idher omskära effter Mosi sett, så kunnen j icke bliffua salighe. Tå wardt een twedregt och trätta, icke then minsta, så at Paulus och Barnabas föllo emoot them. Och therföre skickadhe the, at Paulus och Barnabas, och någhre andre aff them skulle vpfara til Apostlanar, och til Presterna j Jerusalem för thetta spörsmålet skul. Och så wordo the förfordradhe aff Församlingenne, och foro genom Phenicen och Samarien, och förtalde Hedhninganars vmwendelse, och giorde ther medh allom brödhromen stoor glädhe. När the nu komo til Jerusalem, wordo the vndfångne aff Församlingenne, och aff Apostlanar och Presterna. Och the förkunnadhe alt thet Gudh hadhe giordt medh them. Tå reeste sigh vp någhre aff the Phariseers partij, som widh trona taghit hadhe, säyandes, at man moste omskära them, och biudha vppå, at man hålla skulle Mosi Lagh. Tå församladhe sigh Apostlanar och Presterna til at ranssaka om thet ärendet.
	Och när nu fast ther om fråghat war, stoodh Petrus vp, och sadhe til them, J män och brödher, J weten at vthi förgången tijdh jbland oss haffuer Gudh vthwaldt, at Hedhninganar hörde Euangelij ord genom min 
#1357 munn, och troodde. Och Gudh som hiertat kenner, witnadhe medh them, giffuandes them then helgha Anda så wel som oss, och giorde ingen åtskildnat emellan oss och them, vthan reengiorde theras hierta genom trona. Hwj fresten j tå nu Gudh, at j wilien leggia thet ook på Läriunganars hals, thet hwarken wåra fädher eller wij bära kunde? Vthan genom HErrans Jesu Christi nådh troo wij, at wij skole salighe warda, såsom ock the. Tå tijgde hele hopen, och hörde på Barnabam och Paulum, som förtalde hwadh tekn och Vnder Gudh genom them jbland Hedhninganar giordt hadhe.
	När the tystnadhe, swaradhe Jacobus och sadhe, J män och brödher, hörer migh, Simon haffuer förtaldt, huruledhes Gudh först sökt haffuer, och anammat itt folck til sitt nampn vthaff Hedhninganar. Och medh honom dragha offuer eens Propheternas ord, såsom scriffuit är, Ther effter wil iagh komma igen, och åter vpbyggia Dauidz Tabernakel som förfallet är, och wil bota the reffuor som ther på äro, och vpretta thet, at thet som quart är aff menniskionar, skola spöria effter HErran, och teslikes alla Hedhningar, offuer hwilka mitt nampn nemdt är, sägher HErren, som alt thetta gör. Gudhi är all hans werck kunnogh jfrå werldennes begynnelse, Therföre besluter iagh, at man icke skal bekymra them som aff Hedhninganar omwendas til Gudh, Vthan at man scriffuar them til, at the haffua återhåld aff affgudhars besmittelse, och aff bolerij, och aff thet som förqwaffdt är, och aff blodh. Ty Moses haffuer aff ålder j alla städher them, som honom predica vthi Synagogonar, ther han på alla Sabbather läsen warder.
	Tå beleffuadhe Apostlanar och Presterna medh hela Församlingenne, at man vthwalde någhra män aff them, och sende til Antiochiam medh Paulo och Barnaba, nemligha, Judam som ock kalladhes Barsabas, och Silam, som woro ypperste männenar jbland brödherna, och fingo them breff j henderna widh thetta sinnet. 
	Wij Apostlar och Prester och brödher, vnskom them brödhrom som äro aff Hedhningomen vthi Antiochia och Syria och Cilicia, helso. Effter wij hördt haffue, at någhre äro vtghångne aff oss, och haffua förwildt idher medh läro, och förwendt idhra siälar, biwdhandes, at j skole läta idher omskära, och hålla Laghen, thet wij icke befalt haffue. Therföre syntes oss endregteligha j wåra Församling, at tagha någhra män vth, och senda til idher, medh oss elskelighom Barnaba och Paulo, som äro the män, som sina siälar vthsat haffua för wårs HErras Jesu Christi nampn. Så sende wij nu Judam och Silam, the som ock medh munnen skola säya idher thet samma. Ty them helgha Anda och oss syntes ingen ytermera tunga leggia på idher, vthan thenna stycken som aff nödhenne äro, nemligha, at j haffuen återhåld aff thy som affgudhom offrat är, och aff blodh, och aff thet förqwaffdt är, och aff bolerij. För hwilken stycke om j idher förwaren, så gören j wel. Farer wel.
	När the nu hadhe fått sijn affskeedh, komo the til Antiochiam, och församladhe then menigha man, och fingo them breffuet. När the thet läsit hadhe, wordo the gladhe aff then trösten. Men Judas och Silas, effter the ock woro Propheter, förmanadhe the brödherna med mong ord, och styrckte them. Och bleffuo ther j någhon tijdh, och wordo sedhan igensende medh fridh jfrå brödherna til Apostlanar. Och Sile tycktes at bliffua ther. Men Paulus och Barnabas wistadhes j Antiochia, lärandes och förkunnandes HErrans ord, medh mongom androm.
	Effter någhra daghar sadhe Paulus til Barnabam, Wij wilie fara til baka igen, och besee wåra brödher j alla städher, ther wij HErrans ord förkunnat haffue, huru the haffua sigh. Men Barnabas rådde, at the skulle tagha medh sigh Johannem, then ock Marcus kalladhes. Tå wille icke Paulus, at then skulle fölia them, som hadhe trädt jfrå them j Phamphylia, och icke 
#1358 folgdt them til wercket. Och så skarp wardt thera trätta, at then ene skildes jfrå them andra. Och Barnabas toogh Marcum til sigh, och seglde til Cypren. Men Paulus vthwalde Silam, och foor sina ferde befalter j Gudz nådh aff brödherna. Odh wandradhe om kring j Syrien och Cylicien, styrkiandes Församlinganar.

	XVI. Capitel.
OCh han kom til Derben och Lystram. Och sij, ther war en Läriunge benemd Timotheus, een Judesk quinnos son, then ther troghen war, Men fadhren war en Greek. Then samme hadhe itt gott rychte aff the brödher som woro j Lystris och Jconio. Tå wille Paulus, at han skulle fara medh honom, och toogh och omskaar honom, för the Judar skul som woro j the rwm, Ty the wiste alle, at hans fadher war en Greek.
	Och ther the foro genom städherna, befalte the them hålla the stadhgar som aff Apostlanar och Presterna j Jerusalem beslutne woro. Och wordo the Församlingar stadhfesta j troonne, och förökadhes på talet hwar dagh. Tå the wandradhe genom Phrygiam och Galatie landskap, wardt them förmeent aff them helgha Anda tala ordet j Asia, therföre foro the in j Mysiam, och budho til at fara in j Bithynien, och Anden tilstadde thet icke. Men tå the hadhe farit genom Mysiam, foro the nedh til Troadem. Och een syyn syntes Paulo om nattena, En Macedonisk man stoodh och badh honom, säyandes, Faar in j Macedonien och hielp oss. Och strax han hadhe seedt synena, tenckte wij til at fara in j Macedonien, och wore wisse ther vppå, at HErren hadhe kallat oss til at predica Euangelium för them.
	Tå wij nu seghladhe aff Troade, komo wij wår retta kooss til Samotracen. Och daghen ther effter til Neapolim, och tädhan til Philippos, som är ypperste stadhen j Macedonia, och är en frij stadh. Och wistadhes wij vthi then stadhen någhra daghar. Och om Sabbathsdaghen ginge wij vthaff stadhen til elffuena, ther man plägadhe bidhia, och satte oss nedh och {tala dhe} [taladhe] medh quinnor, som ther tilsamman komo. Och een Gudheligh quinna, benemd Lydia, een purpurkrämerska vthaff the Thyatirers stadh, lydde til, Och HErren öpnadhe hennes hierta, at hon gaff acht på thet Paulus sadhe, Och lät sigh döpa och alt sitt hws. Och hon badh them säyandes, Om j hållen migh therföre, at iagh troor på HErran, så kommer j mitt hws och bliffuer ther. Och hon nödde oss.
	Och hende sigh, tå wij gingom til bönen, mötte oss een pijgha som hadhe en spådoms Anda, och hon droogh sina herrar mykin båtning til medh sin spådom. Hon folgde Paulum och oss effter, och ropadhe, säyandes, Thenne männenar äro högsta Gudz tienare, the ther idher förkunna salighetennes wägh, och thet giorde hon j monga daghar. Men Paulus toogh thetta illa widh sigh, och wende sigh om, säyandes til Andan, Jagh biudher tigh widh Jesu Christi nampn, at tu faar vthaff henne. Och han foor vth j samma stund.
	Tå hennes herrar sågho, at hoppet war bortto til theras båtning, togho the fatt på Paulum och Silam, och drogho them på torghet til the Öffuersta, och antwardadhe them Rådherranar j hender, säyandes, Thenne männenar göra ena willo j wår stadh, effter the äro Judar, och lära thet sett som oss icke höffues anamma eller hålla, effter wij äre Romerske. Och folcket lop jhoop emoot them, och riffuo theras klädher sönder, och läto hwdhflengia them medh rijss. Och när the hadhe mykit slaghit them, kastadhe the them j fängelse, och befalte fångawachtaren, at han skulle grannerligha tagha wara 
#1359 på them. Tå effter han fick så streng befalning, kastadhe han them in j innersta fångahuset, och sloogh en stock offuer theras fötter. 
	Om midnatz tijdh woro Paulus och Silas j sina böner, och loffuadhe Gudh, Och fånganar hörde them. Och medh hast wardt en stoor jordbäffuing, så at grundwalen j fångahuset bäffuadhe. Och strax wordo alla döranar öpna, och allas theras boyor wordo lösa, Tå waknadhe fångawachtaren, och fick see döranar på fångahuset öpna, och droogh sitt swerd vth, wiliandes dräpa sigh sielff, och meente at fånganar woro bortflydde. Tå ropadhe Paulus medh högha röst, säyandes, Gör tigh sielffuom intet ondt, Ty wij äre alle här.
	Tå beeddes han itt liws, och gaff sigh ther in, och föll nedh för Pauli och Sile fötter, bäffuandes, Och hadhe them vth, och sadhe, Herrar, hwadh skal iagh göra, at iagh må bliffua saligh? Tå sadhe the, Troo på HErran Jesum, så bliffuer tu och titt hws saligt. Och taladhe för honom HErrans ord, och för allom them som j hans hwse woro. Och j samma stunden om natten, toogh han them til sigh, och twådde theras såår. Och lät sigh strax döpa, och alt sitt folck. Och hadhe them heem j sitt hws, och gaff them maat, frögdandes sigh, at han medh alt sitt hws troodde Gudhi.
	Tå dagher wardt, sende Rådherranar stadztienarenar, säyandes, Slep the männenar vth. Thetta talet förkunnadhe fångawachtaren Paulo, Rådherranar haffua budhit, at j skolen sleppas, Gåår för then skul vth, och faren j fridh. Tå sadhe Paulus til them, The haffua hwdflengdt oss vppenbarligha vthan Lagh och Doom, ändoch wij äre Romerske, och kastat oss j fängelse, och wilia nu hemligha haffua oss här vth? Ney icke så, vthan komme sielffue och taghe oss här vth. Tå bodadhe stadztienarenar Rådherromen thenna ord. Tå wordo the förfäradhe, hörandes at the woro Romerske, och komo tijt, och förbådho them. Och togho them vth, bidhiandes at the vthgå skulle aff stadhen. Tå gingo the vthu fängelset, och komo til Lydiam. Och när the hadhe seedt brödherna och styrckt them, foro the sina ferde.

	XVII. Capitel.
OCh tå the foro genom Amphipolim, och Apolloniam, komo the til Thessalonicam, ther een Judasynagoga war. Ther gick Paulus in til them, effter som hans sedher war, Och j tree Sabbather taladhe han för them vthu Scriffterna, förklaradhe och bewijste, at Christus moste lijdha, och vpstå jfrå the dödha, och at thenne är Christus Jesus, hwilken iagh (sadhe han) förkunnar idher. Och somlighe aff them troodde, och gåffuo sigh in til Paulum och Silam, teslikes ock en mechtigh stoor hoop aff Gudfruchtigha Greker, och ther til the yppersta quinnor, wel monga.
	Tå wordo the otroghne Judar fulle medh nijt, och togho til sigh någhra argha skalckar löös partij, och samladhe sigh j en rota, och giorde itt vplop j stadhen, trengiandes sigh in til Jasons hws, och wille dragha them ther vth för folcket. Och tå the icke funno them, drogho the Jason och någhra brödher til the Öffuersta j stadhen, och ropadhe, Thenne som hela werldena förwilla, äro ock nu hijt kompne. Och them haffuer Jason hemligha vndfånget, och the alle göra emoot Keysarens bodh, och säya aff en annan Konung, som är Jesus. Och the vpreette folcket och Öffuerstanar j stadhen, som sådant hörde. Och the anammadhe een vrsäkt aff Jason, och aff the andra, och slepte them. Men brödherna slepte strax om nattena vth Paulum och Silam, och läto them fara til Berream. När the komo tijt, gingo
#1360 the in j Judanars Synagogo, Ty the woro the ädhlaste j bland them j Thessalonica, the anammadhe ordet ganska wilieligha, alla daghar sökiandes j Scriffterna, om thet ock så hadhe sigh. Och monge aff them troodde, och ärligha Grekeska quinnor och män, wel monge.
	När the Judar j Thessalonica förnummo, at Gudz ord wardt ock j Berrea aff Paulo förkunnat, komo the tijt, och vpreette ock så ther folcket. Och strax läto brödherna Paulum vth, at han gick alt in til haffuet. Men Silas och Timotheus bleffuo ther quarre. Men the som förfordradhe Paulum, folgde honom til Athenis. Och the fingo befalning til Silam och Timotheum, at the skulle medh hast komma til honom, Och foro sina ferde.
OCh tå Paulus förbijdde them j Athenis, wardt hans ande vptend j honom, tå han sågh stadhen affgudha dyrkan vndergiffuen wara. Och disputeradhe han medh the Judar, och the Gudfruchtigha vthi Synagogon, och på torghet hwar dagh medh them som komo til honom. Och någhre Philosophi, nemligha, the Epicurer och Stoicer begynte kempas medh honom. Och somlighe sadhe, Hwadh wil thenne squalraren säya? Och somlighe sadhe, Thet synes som han wille förkunna någhra nyia Gudhar, Therföre at han förkunnadhe them Jesum, och vpståndelsen. Och the togho fatt på honom, och leedde honom på Domplatzen, säyandes, Måghe wij icke weta, hwadh thenne nyie lärdomen är, som tu lärer? Ty tu giffuer wår öron nyy stycker före. Så wilie wij nu weta hwadh thet wara skal. Och the aff Athenis, och alle the fremmande som ther wistadhes, achtadhe på intet annat, än at säya eller höra någhot nytt.
	Tå stoodh Paulus mitt på platzen, och sadhe, J män aff Athenis, iagh seer at j vthi all stycke vmgåån medh wantroo, Ty iagh haffuer gånget om kring och skodhat idhor gudz dyrkan, och fann itt Altare ther på scriffuit stoodh, Them okenda Gudhenom. Then j nu dyrken owetandes, honom förkunnar iagh idher. Gudh som haffuer giordt werldena, och alt thet ther vthi är, effter han är HERRE offuer himmel och jord, boor han icke vthi the Tempel, som medh hender vpbygd äro, Ey heller dyrkas medh menniskio hender, behöffuandes någhon ting, effter han offuer alt giffuer allom lijff och anda. Och haffuer giordt alt mankönet aff itt blodh, til at boo på hela jordenne, Och satt them före beskärdan tijdh, och skickat huru wijdt och longt the boo skola, på thet at the skola sökia Gudh, om the måtte kunna kennan och finnan, Ändoch han är icke longt jfrå hwariom och enom aff oss, Ty j honom leffue wij, röroms, och haffue warelse. Såsom ock någhre aff idhra Poeter sagdt haffua. Ty wij äre ock hans slechte, Äre wij nu Gudz slechte, så skole wij icke tenckia, at Guddomen är lijk widh guld och silffuer eller stenar konsteligha vthugna, eller widh menniskiors fund.
	Och ändoch Gudh haffuer offuerseedt här til dags sådana fåwitskheetz tijdh, förkunnar han doch nu menniskiomen, at alle allestädz skola bätra sigh, Ty han haffuer satt en dagh före, på hwilken han skal döma jordennes kreetz medh rettferdigheet, genom then man j hwilkom han thet beslutit haffuer, giffuandes allom trona före, j thet han honom vpweckt hadhe jfrå the dödha.
	Tå the hörde nempnas the dödhas vpståndelse, giorde somlighe ther geck aff, och somlighe sadhe, Wij wilie än ytermera höra tigh ther om. Och så gick Paulus vth jfrå them, och någhre män höllo sigh in til honom, och troodde, jbland hwilka war Dionysius, en aff Rådhet, och een quinna benemd Damaris, och någhre andre medh them.

	XVIII. Capitel.
# 1361 THer effter foor Paulus aff Athenis, och kom til Corinthum, och ther fann han en Juda benemd Aquila, byrdigh aff Ponto, then nyligha kommen war aff Walland, och Priscillam hans hustru, Ty Claudius hadhe budhit vppå, at alle Judar skulle fara vthaff Rom. Och hölt han sigh in til them, Ty han war aff samma handwerck, Och bleff när them och arbetadhe, Och war theras handwerck at göra Pawlun. Och disputeradhe han vthi Synagogon på alla Sabbather, draghandes ther til bådhe Judar och Greker.
	Och tå Silas och Timotheus komo jfrå Macedoniam, twingadhe Anden Paulum, at betygha Judomen, at Jesus war Christus. Och tå the sadhe ther emoot, och taladhe hädhelse, skakadhe han klädhen, och sadhe til them, Jdhart blodh ware offuer idhart hoffuudh, här effter gåår iagh nu oskylligh til Hedhninganar. Och så gick han tädhan, och kom vthi eens manz hws som heet Justus, then ther war en Gudfruchtigh man, hwilkens hws war hardt widh Synagogon. Men Crispus Öffuersten för Synagogon troodde HErranom medh alt sitt hws. Och monge Corinther som på hörde, troodde och läto sigh döpa.
	Och sadhe HErren til Paulum vthi een syyn om natten, Fruchta tigh intet, vthan tala och tijgh icke, Ty iagh är medh tigh, och ingen skal biwdha til at göra tigh skadha, Ty iagh haffuer mykit folck j thenna stadhen. Så bleff han ther itt åår och sex månadher, lärandes them Gudz ord.
	Men tå Gallio war Landzhöffding offuer Achaiam, reeste Judanar sigh vp endregteligha emoot Paulum, och hadhe honom fram för Domstolen, säyandes, Thenna mannen giffuer menniskiomen in at dyrka Gudh emoot Laghen. Och som Paulus nu achtadhe vpläta sin munn, sadhe Gallio til Judanar, Wore någhor orett skeedd, eller någhor dråpeligh ogerning, wore wel tilbörlighit at iagh hörde idher, j Judar. Men är någhot spörsmål om ord och nampn, och om idhor Lagh, ther måghen j sielffue see idher om, Ty ther offuer wil iagh ingen domare wara. Och dreff them jfrå Domstolen. Tå togho alle Grekerna fatt på Sosthenen Öffuerstan för Synagogon, och slogho honom fram för Domstolen, och Gallio skötte ther intet om.
	Sedhan Paulus hadhe tå warit ther j long tijdh, helsadhe han brödherna, och segladhe sina ferde til Syriam, och folgde honom Priscilla och Aquila. Och han rakadhe sitt hoffuudh j Kenchreis, Ty han hadhe itt löffte. Och kom tädhan til Ephesum, och ther lät han them bliffua. Men han gick in j Synagogon, och disputeradhe medh Judanar, Och the bådho honom, at han skulle bliffua j lengre tijdh när them. Tå wille han icke, vthan helsadhe them, säyandes, Jagh moste jw endeligha wara j Jerusalem j then Högtijden som instundar. Men sedhan wil iagh komma til idher igen, om Gudh wil. Och så foor han jfrå Epheso, och kom til Cesaream, och tå han hadhe warit vppe, och helsat Församlingena, foor han nedh til Antiochiam. Och sedhan han ther j någhon tijdh warit hadhe, foor han sina ferde, och wandradhe alt bortt åt genom Galatiska landet och Phrygiam, styrckiandes alla Läriunganar.
	Tå kom til Ephesum en Jude, benemd Apollo, byrdigh aff Alexandria, en weltaligh man, och mechtigh j Scriffterna .Thenne war vnderwijst j HErrans wägh, och taladhe vptender j Andanom, och försumadhe icke lära thet HErranom tilhörde, och wiste allenast säya aff Johannis döpelse. Och han begynte dristeligha tala vthi Synagogon. Tå Priscilla och Aquila hörde honom, togho the honom til sigh, och vthtydde för honom än nu grundeligharen Gudz wägh. Och tå han wille ferdas til Achaiam, scriffuo brödherna, och förmanadhe Läriunganar, at the skulle vndfå honom. Och tå han fram kom, war han them som troodde, mykit til tröst genom nådhena ,
#1362 Ty han offuerwan Judanar skarpeligha, och vppenbarligha bewisadhe medh Scriffternar, at Jesus war Christus.

	XIX. Capitel. 
OCh begaff sigh, medhan Apollo war j Corintho, at Paulus wandradhe genom the offwra landen, och kom til Ephesum, ther fann han någhra Läriungar, och sadhe til them, Haffuen j fått then helgha Anda sedhan j troodden? Tå sadhe the til honom, Wij haffue icke eens hördt, om någhor heligh Ande är til. Och han sadhe til them, Hwar medh ären j tå döpte? The sadhe, Medh Johannis döpelse. Tå sadhe Paulus, Johannes döpte medh bätringennes döpelse, och sadhe folckena om then, som komma skulle effter honom, at the skulle troo, Thet är, om Christo Jesu. När the thetta hörde, läto the döpa sigh j HErrans Jesu nampn. Och tå Paulus ladhe hender på them, kom then helighe Ande offuer them, och the begynte tala medh tungomål, och propheteradhe. Och alle thenne woro widh tolff män.
	Och han gick in j Synagogon, och taladhe dristeligha j tree månadher, disputeradhe och rådde til Gudz Rike. Och effter thet någhre aff them wordo förhärde, och icke troodde, vthan taladhe illa om HErrans wägh för then menigha man, gick han jfrå them, och affskilde Läriunganar, disputerandes dagligha vthi eens manz Schola, som heet Tyrannus. Och thetta gick så til j tw åår, så at alle the som boodde j Asia, hörde HErrans Jesu ord, bådhe Judar och Greker. Och Gudh giorde icke ringa kraffter genom Pauli hender, så at the ock togho swettedukar och skörte, som widh hans krop hadhe kommet, och ladhe på the siwka, och siwkdomen gick vthaff them, och the onde Andar foro vth.
	Så woro någhre Judar beswäriare, som foro om kring, the togho sigh före åkalla HErrans Jesu nampn, offuer them som hadhe the onda Andar, säyandes, Wij beswärie idher widh Jesum then Paulus predicar. Och jbland them som thetta giorde, woro siw Sceue söner öffuersta Prestens. Tå swaradhe then onde Anden, och sadhe, Jesum kenner iagh wel, och Paulum weet iagh wel, Men hoo ären j? Och mannen som then onde dieffuulen vthi war, språng vppå them, och wardt them offuermechtigh, och kastadhe them vnder sigh, så at the nakne och sargadhe vndflydde vthaff thet hwset. Och thetta wardt allom wetterlighit, bådhe Judom och Grekom som boodde j {Ephe so} [Epheso], Och en reddhoghe föll offuer them alla, och HErrans Jesu nampn wardt stoorligha prisat.
	Och monge aff them som troodde, komo och bekende, och förkunnadhe hwadh the vthrettat hadhe. Men monge aff them som förwetna konster brukat hadhe, båro fram bökerna, och brende vp j hwars manz åsyyn, Och tå theras werd recknat wardt, wardt thet funnet til femtiyo tusend penningar. Så fast wexte tå HErrans ord, och kom til macht. Tå thetta skeedt war, satte Paulus sigh före j Andanom, at fara genom Macedonien och Achaiam til Jerusalem, säyandes, När iagh haffuer warit ther, moste iagh ock see Rom. Tå sende han til Macedonien, twå aff them som honom tiente, nemligha, Timotheum och Erastum, Men sielff bleff han quarr til en tijdh j Asia. 
	På then tijdhen, wardt icke litet buller om then wäghen, Ty ther war en gulsmedh benemd Demetrius, som giorde Silfftempel til Diana, ther the en stoor winning aff hadhe, som thet handwerck brukadhe, hwilka han tilhopa kalladhe, och the ther slijkt arbete plägadhe bruka, och sadhe, J män, j weten at wij haffue wår näring aff thetta handwercket, och
#1363 j seen och hören, at thenne Paulus haffuer bedraghit ey allenast j Epheso, vthan så när j hela Asia, och föwendt mykit folck, säyandes, At thet är icke gudhar, som göras medh menniskio hender. Och warder then delen icke allenast gellandes wårt handwerck vppå, at thet nedherlegs, vthan jemwel ock then stora gudhinnonnes Diane Tempel, warder för intet hållet, och måtte tå skee, at hennes herligheet aff kommer, then doch hela Asia och hela werlden dyrkar.
	När the thetta hörde, wordo the fulle medh wredhe, och ropadhe, säyandes, Stoor är the Ephesers Diana. Och j hela stadhen wardt itt vplop, och the föllo hasteligha til, alle medh itt moodh in på Skodhoplatzen, och togho fatt på Gaium och Aristarchum, som woro aff Macedonia och aff Pauli selskap. Och Paulus wille gånget in j hopen til folcket, tå wille Läriunganar thet icke tilstädia. Sende ock någhre aff the Öffuersta j Asia, som hans wener woro, til honom, och bådho, at han skulle icke giffua sigh in på platzen. Och andre ropadhe annat, så at then menigheten war förbijstrat, och mesta delen wiste icke, för hwadh saak the woro församladhe.
	Och somlighe aff folcket drogho Alexandrum fram, then Judanar fram stötte. Tå teknadhe Alexander medh handenne, at the skulle wara tyste, och achtadhe förswara sigh för folcket. När the förnummo, at han war en Jude, ropadhe the alle medh en munn, så när j twå timar, säyandes, Stoor är the Ephesers Diana.
	Tå Canceleren hadhe stillat folcket, sadhe han, J män aff Epheso, hoo är then menniskia som icke weet, at Ephesers stadh dyrkar then stora gudhinnan Diana, och thet belete som aff himmelen nedherkommet är? Så effter ther sägher ingen emoot, mosten j stilla idher, och intet orådhelighit företagha, J haffuen draghit thenna männenar fram, som hwarken äro kyrkioröffuare, eller idhor gudhinnos försmädhare. Om Demetrius och the med honom äro aff hans handwerck, haffua saak emoot någhon, så haffuer man Rådh och rettgång och Foghtar, ther må the klagha och swara hwar annan. Men haffuen j om någhot annat handla, tå må thet åtskilias vthi någhon tilbörligh samquemd, Ty thet är fare, at wij icke komme j skul, för thet vplop som j dagh skeedt är, effter ingen saak på ferde är, ther wij kunne någhon skäl aff tagha til thetta vplop. Och tå han thet sagdt hadhe, lät han folcket gå.

	XX. Capitel.
TÅ nu vplopet wardt stillat, kalladhe Paulus Läriunganar til sigh, och helsadhe them, och foor sina ferde til at dragha in vthi Macedonien. Och när han hadhe wandrat genom the landzendar, och förmanat them medh mykit taal, kom han in j Greken, och bleff ther j tree månadher. Och effter Judanar hadhe satt försååt för honom, när han skulle fara in j Syrien, fick han för rådh, at wenda om igen genom Macedonien Och folgde honom alt in til Asiam, Sopater aff Berrea, och aff Thessalonica Aristarchus och Secundus, och Gaius aff Derben och Timotheus. Och aff Asia Tychicus och Trophimus. Thenne foro fram före, och bijdde oss j Troade. Men wij segldom aff Philippis effter Påschadaghanar, och komom til them j Troade innan fem daghar, och töffuadhe ther j siw daghar.
	På en Sabbath, tå Läriunganar komo tilsammans til at bryta brödhet, hadhe Paulus itt taal för them, effter han wille annan daghen ferdas, och fördrögde han talet in til midnatt. Och mong liws woro vptend j salen ther wij församladhe worom. Så satt ther en yngling vthi itt fenster, benemd 
#1364 Eutychus, och war förtyngd aff swår sömpn. Och widh Paulus lenge taladhe, toogh sömpnen honom så swårligha, at han föll nedh aff tridie botnen, och wardt vptaghen dödher. Tå steegh Paulus nedh, och ladhe sigh på honom, och toogh om kring honom, och sadhe, Warer icke bedröffuadhe, ty siälen är än nu vthi honom. Sedhan gick han vp igen, och brööt brödhet, och ååt, och taladhe sedhan lenge medh them til tess thet daghades, och så ferdadhes han. Och hadhe the then ynglingen fram leffuandes, och woro ther aff icke litet tröstadhe.
	Men wij stighom til skeps, och forom tädhan til Asson, achtandes ther intagha Paulum, Ty han hadhe så skickat, och han wille fara landwäghen. När wij tilhopa komom j Asson, togho wij honom in, och komom sedhan til Mitylenen. Tädhan segladhe wij, och komom daghen näst effter in moot Chium. Och så daghen ther effter, komom wij til Samum, och töffuadhe j Trogilio. Och nästa daghen effter, komom wij til Miletum, Ty Paulus hadhe satt sigh före at segla fram om Ephesum, på thet at han icke skulle förtöffua sigh j Asia. Ty han hastadhe sigh, om möghelighit hadhe warit, at han kunde warit j Jerusalem om Pingsdaghanar.
	Och sende han aff Mileto bodh til Ephesum, och kalladhe til sigh Presterna j Församlingenne. När the komo til honom, sadhe han til them, J weten huruledhes iagh haffuer warit när idher altijdh, jfrå första daghen iagh kom in j Asiam, tienandes HErranom medh all ödhmiwkt, och medh monga tårar och frestelse, som migh widherforos aff Judanars försååt, så at iagh haffuer intet försumat, thet idher kunde wara til nytto, at iagh jw haffuer förkunnat idher, och lärdt idher vppenbarligha och synderligha, betyghandes bådhe för Judar och Greker, then bätring som är in för Gudh, och then troo som är til wår HErra Jesum.
	Och nu sij, iagh bunden j Andanom, ferdas til Jerusalem, icke wetandes hwadh migh offuergå skal, vthan at then helghe Ande j alla städher betyghar, och sägher, at boyor och bedröffuelse ståår migh före. Doch achtar iagh thet intet, ey heller är migh sielffuom mitt lijff kärt. På thet iagh skal fulkompna mit lop medh glädhi, och thet embete som iagh anammat haffuer aff HErranom Jesu, til at betygha Euangelium om Gudz nådh.
	Och nu sij, iagh weet, at här effter få j icke see mitt ansichte j alle, ther iagh fram farit haffuer, och predicat Gudz Rike. Therföre betyghar iagh idher på thenna daghen, at iagh oskylligh är för allas blodh, Ty iagh haffuer icke försumat, medh mindre iagh haffuer förkunnat idher alt Gudz rådh. Så haffuer nu acht på idher, och på allan hiorden, j hwilkom then helghe Ande haffuer idher satt til Biscopar, at regera Gudz Församling, hwilka han haffuer förwerffuat medh sitt blodh. Ty iagh weet thet, at sedhan iagh skils jfrå idher, skola komma jbland idher swåra vlffuar, the ther hiorden icke spara skola. Och aff idher sielffuom skola män vpkomma, som tala skola thet orett är, och dragha Läriungar til sigh. Therföre waker och tencker vppå, at iagh j try åår natt och dagh icke haffuer återwendt förmana hwar och en medh tårar.
	Och nu brödher, befaler iagh idher Gudhi och hans nådz Orde, hwilken mechtigh är vpbyggia idher, och giffua idher arffuedeel jbland allom them som helgadhe warda. Jngens manz silffuer eller guld, eller klädher haffuer iagh begärat, Men j weten sielffue, at thenna henderna haffua tient til mijn nödhtorfft, och theras som medh migh woro. All ting haffuer iagh wijst idher, at så moste man arbeta och vptagha the swagha, och tenckia på HErrans Jesu ord, som han sadhe, Saligharen är giffua än tagha.
	Och när han thetta sagdt hadhe, föll han på sijn knää, och badh medh allom them. Och wardt en stoor grååt medh allom them, och föllo Paulo om halsen, och kyste honom, söriandes, mest för thet ordet skul, som han sagdt 
#1365 hadhe, at the skulle icke få see hans ansichte. Och så folgde the honom til skeps.

	XXI. Capitel.
SOm nu skeedde, at wij ladhe aff tädhan, och foro jfrå them, komo wij retta kossen til Coum, och daghen nest effter til Rhodis, och tädhan til Patara. Och ther finge wij itt skep som achtadhe sigh til Phenicen, ther stigho wij vthi, och ladhom vthaff. Och som Cypren begynte komma oss j sichtet, lätom wij thet på wenstro handena, och segldom til Syriam, och komom til Tyrum, Ty ther lossadhe skepet vp ladhningena. Och effter wij funne ther Läriungar, bliffue wij ther j siw daghar. Och the sadhe Paulo genom Andan, at io han skulle icke fara vp til Jerusalem. Och tå the daghar förlopne woro, droghe wij wåra ferde. Och the folgde oss alle samt med hustrur och barn, til tess wij komom vthu stadhen, och på stranden föllo wij på knä, och bådhom. Och sedhan wij hadhe helsat hwar annan, ginge wij til skeps, Och the gingo til sitt igen.
	Men wij höllo seglatzen fram jfrå Tyro, och komom nedher til Ptolemais, och ther helsadhe wij brödherna, och bliffue ther en dagh medh them. Daghen ther effter, komom wij som woro medh Paulo, til Cesaream. Och gingom in vthi Philippi Euangelistes hws, hwilken en war aff the siw, och bliffuom när honom. Och han hadhe fyra döttrar, jungfrwr som propheteradhe. Och medhan wij worom ther j monga daghar, kom ther en Prophete til vthaff Judea, benemd Agabus. Tå han war kommen til oss, toogh han Pauli belte, och bandt sigh fötter och hender, och sadhe, Thet sägher then helghe Ande, Then man som thetta beltet tilhörer, skola Judanar så binda j Jerusalem, och antwarda honom j Hedhninga hender.
	När wij thetta hörde, bådhom wij och the som vthaff then stadhen woro, at han icke skulle dragha vp til Jerusalem. Tå swaradhe Paulus, och sadhe, Hwadh gören j gråtandes och bedröffuandes mitt hierta? Jagh är redhoboghen, icke allenast bindas, vthan jemwel döö j Jerusalem för HErrans Jesu nampn skul. Och effter han lät intet säya sigh, gåffue wij oss til fridz, säyandes, Warde HErrans wilie. Effter the daghar, reedde wij oss til, och forom vp til Jerusalem. Och komo någhre Läriungar medh oss aff Cesarea, the ther medh sigh hadhe en gamlan Läriunga, som war aff Cypren, benemd Mnason, när hwilkom wij gästa skulle. Och när wij komo til Jerusalem, vndfingo oss brödherna gerna. Daghen ther effter, gick Paulus medh oss in til Jacobum, och alle Presterna församladhes. Tå han them helsat hadhe, förtalde han them altsammans thet ena medh thet andra, som Gudh giordt hadhe genom hans tienst jbland Hedhninganar. Tå the thet hörde, prijsadhe the HErran, och sadhe til honom, Tu seer käre brodher, huru mong tusend Judar äro som troo, och alle haffua nijt om Laghen, och the haffua hördt aff tigh, at tu lärer alla the Judar som boo jbland Hedhninganar, at the skola trädha jfrå Mosi Lagh, säyandes, at the icke skola omskära sijn barn, och icke wandra effter som waant är. Hwadh är thet tå? Then menighe man moste endeligha församlas, Ty the få wel höra, at tu äst kommen, Så gör nu som wij säye tigh. 
	Wij haffue här fyra män, som löffte haffua på sigh, them tagh til tigh, och rena tigh medh them, och bekosta ther någhot vppå, at the raka sitt hoffuudh, Och ther aff kunna alle weta, at thet är intet som the hördt haffua om tigh, vthan at tu ock så wandrar, at tu ock håller Laghen. Men the Hedhningar som widh trona taghit haffua, them haffue wij tilscriffuit och beslutet, at the intet sådant behöffua at hålla, vthan at the tagha sigh wara 
#1366 för thet affgudhom offrat är, och för blodh, och för thet som förquaffdt är, och för bolerij. Daghen ther effter, toogh Paulus männenar til sigh, och lät rena sigh medh them, och gick in j Templet förkunnandes, at reningsdaghanar woro fulbordadhe, til tess vthoffrat war, för hwar och en aff them.
	Tå the siw daghar när vthe woro, och the Judar som woro aff Asia, fingo see honom j Templet, vpreette the alt folcket, och togho fatt på honom, ropandes, J män aff Jsrael, hielper, Thetta är then man, som alla allestädz lärer emoot folcket, emoot Laghen, och emoot thetta rwmet. Och ther vthoffuer haffuer han draghit Greker in j Templet, och giordt thetta helgha rwmet oskärdt. Ty the hadhe seedt Trophimum aff Epheso j stadhen medh honom, och meente at Paulus hadhe hafft honom in j Templet. Och wardt itt vplop j hela stadhen, och folcket församladhes, och togho Paulum, och drogho honom vthu Templet, och strax wordo portanar tilläste.
	Och som the wille dräpit honom, fick then öffuerste Höffuitzmannen för krijgssfolcket bodh, huru hela Jerusalem war vpreest. Tå toogh han strax til sigh krijgsknechterna och Höffuitzmännenar, och kom löpandes til them. Och när the fingo see Höffuitzmannen och krijgsknechterna, wende the igen at slå Paulum. Och gick Höffuitzmannen fram, och toogh fatt på honom, och lät binda honom medh twå kädhior. Och sporde hoo han war, eller hwadh han giordt hadhe. Men jbland folcket ropadhe then ene så, och then andre så. Och effter han kunde intet förfara thet wist war för sorlet skul, lät han föra honom j läghret. Och när han kom til trapponar, hende sigh, at krijgsknechterna moste bära honom, för offuerwold skul som gick aff folckena, Ty ther folgde ganska mykit folck effter, och ropadhe, Tagh bortt honom.
	Och som nu Paulus begynte komma in j läghret, sadhe han til Höffuitzmannen, Må iagh ock tala medh tigh? Tå sadhe han, Kant tu tala Grekisko? Äst icke tu then Egyptiske mannen, som för thenna daghar giorde itt vplop, och hadhe vth j öknena, fyra tusend mordare? Tå sadhe Paulus, Jagh är en Judesk man aff Tarsen j Cilicia, en borghare j ioo then nampnkunnogha stadhen, Jagh bedher tigh, stedh til at iagh må tala til folcket. Och han tilstadde thet. Tå stoodh Paulus på trapponne, och teknadhe til folcket medh handenne. Tå nu wardt een stoor tysta, taladhe han til them på Ebreiskt måål, säyandes.

	XXII. Capitel
I Män, brödher och fädher, hörer mijn vrsäkt, som iagh nu gör för idher. Och tå the hörde, at han taladhe på Ebreisko til them, thes meer liwdh gåffuo the honom. Och han sadhe, Jagh är en Judesk man, född j Tarsen j Cilicia, men vpfödd här j stadhen widh Gamaliels fötter, grannerligha lärder vthi fädhernars Lagh, haffuandes nijt om Gudh, såsom ock j alle j thenna dagh, och haffuer förfolgdt thenna wäghen alt in til dödhen, bindandes och kastandes j fängelse, bådhe män och quinnor, såsom ock öffuerste Presten migh witne är, och hele hopen aff the Äldsta, aff hwilkom iagh hadhe taghit breff til brödherna, och foor til Damascum, at föra them som ther woro, bundna til Jerusalem, at the skulle bliffua nepste.
	Så hende sigh, widh iagh war på wäghen, och kom in moot Damascum widh middags tijdh, at itt stoort sken aff himmelen liungadhe kring om migh hasteligha. Och iagh föll nedh på jordena, och hörde ena röst, säyandes til migh, Saul, Saul, Hwj förfölier tu migh? Och iagh swaradhe, Hoo ästu HErre? Sadhe han til migh, Jagh är Jesus aff Nazareth, then 
#1367 tu förfölier. Och the som medh migh woro sågho skenet, och wordo förfäradhe, men röstena hörde the intet hans som taladhe medh migh. Tå sadhe iagh, HErre, hwadh skal iagh göra? Tå sadhe HErren til migh, Statt vp, och gack in j Damascum, och ther skal tigh sagdt warda, om alt thet tigh förelagdt är til at göra. Och effter iagh sågh intet för then klarheten skul som gick aff thet skenet, wardt iagh leedd widh handena aff mina föliare, som medh migh woro, och kom in j Damascum.
	Och ther war en Gudhfruchtigh man effter Laghen, benemd Ananias, itt gott rychte haffuandes när alla Judar som ther boodde, Han kom til migh, och stoodh och sadhe til migh, Saul, käre brodher, haff tijn syyn igen. Och j samma stundenne, fick iagh mijn syyn, och sågh honom. Tå sadhe han, Wåra fädhers Gudh haffuer bereedt tigh, at tu skalt kenna hans wilia, och see thet rett är, och höra röstena aff hans munn, Ty tu skalt wara honom itt witne för alla menniskior, om thet tu seedt och hördt haffuer. Och nu, hwadh töffuar tu? Statt vp, och lät tigh döpa, och twå aff tina synder, åkallandes HErrans nampn.
	Tå hende sigh, at när iagh war kommen igen til Jerusalem, och badh j Templet, at iagh wardt taghen vthi ena syyn, och sågh honom, säyandes til migh, Lät lijdha tigh, och gack snarligha vthu Jerusalem, Ty the warda icke anammandes titt wittnesbyrd om migh. Och iagh sadhe, HErre, the weta sielffue, at iagh droogh j hechtelse, ock hwdhflengde allestädz j Synagogonar them som troodde på tigh. Och tå tins witnes Stephani blodh vthgutit wardt, war iagh ock medh, och samtyckte hans dödh, och wachtadhe theras klädher som dråpo honom. Och han sadhe til migh, Gack, ty iagh wil senda tigh fierran bortt til Hedhninganar.
	Men the hörde honom alt in til thetta ordet. Tå vphoffuo the sina röster, och sadhe, Tagh bortt sådana menniskio aff jordenne, ty thet är icke tilbörlighit, at han skal leffua. Och tå the så ropadhe, och kastadhe sijn klädher aff, och hoffuo stofft vp j wädhret, lät Höffuitzmannen ledha honom in j läghret, och bödh, at han skulle hwdhflengias och ranssakas, at han måtte få weta, för hwadh saak the hadhe så ropat på honom. Och tå han honom bundet hadhe medh togh, sadhe Paulus til Vnderhöffuitzmannen som när stoodh, Måghen j ock hwdhflengia någhon Romersk man, och odömdan? Tå Vnderhöffuitzmannen thet hörde, gick han til Öffuerstahöffuitzmannen, och bodadhe honom, säyandes, Hwadh wilt tu göra, Ty thenna mannen är en Romare.
	Tå gick Öffuerstahöffuitzmannen til honom, och sadhe, Sägh migh, Ästu ock en Romare? Tå sadhe han, Ja. Tå swaradhe Höffuitzmannen, Jagh haffuer köpt thetta borgharskapet medh een stoor summo. Tå sadhe Paulus, Jagh är ock födder en Romare. Och strax gingo the jfrå honom, som skulle haffua ranssakat honom. Och Höffuitzmannen begynte fruchta, sedhan han fick weta, at han war en Romare, och at han hadhe bundet honom.
	Daghen ther effter wille han weta för wisso, för hwadh saak han war beklaghat aff Judomen, och lööste honom vthu banden, och lät öffuersta Presterna koma til hopa, och hela Rådhet, och lät Paulum komma fram för them.

	XXIII. Capitel.
#1368
TÅ sågh Paulus på Rådhet, och sadhe, J män och brödher, Jagh haffuer wandrat för Gudhi vthi itt gott samwet alt in til thenna dagh. Tå bödh then öffuerste Presten Ananias them som ther när stodho, at the skulle slå honom på munnen. Tå sadhe Paulus til honom, Gudh skal slå tigh, tu hwitmenadha wägg, Sitter tu och skalt döma migh effter Laghen, och biwdher slå migh emoot Laghen? Och the ther när stodho, sadhe, Bannar tu Gudz öffuersta Prest? Tå sadhe Paulus, Jagh wiste icke käre brödher, at han war öffuerste Prester, Ty thet är scriffuit, Tu skalt icke banna tins folcks Öffuersta.
	Och effter Paulus wel wiste, at en part aff them woro Saduceer, och annan parten Phariseer, ropadhe han in för Rådhet, J män och brödher, Jagh är en Phariseer, och en Phariseers son, iagh warder dömder för hoppet och the dödhas vpståndelse skul. Och tå han thet sagdt hadhe, wardt een twedregt emellan the Phariseer och the Saduceer, och hopen wardt söndrat. Ty the Saduceer säya, at ingen vpståndelse är, och ingen Ängel och ingen Ande, Men the Phariseer bekenna bådhe. Och så wardt itt stoort roop, och the Scrifftlärde aff thet Phariseeska partij, stodho vp och begynte kempas, och sadhe, Wij finnom intet ondt medh thenna mannen. Om så kan henda, at Anden haffuer talat medh honom eller Ängelen, så lät oss icke strijdha emoot Gudh.
	Och effter thet begynte warda itt stoort vplop, fruchtadhe Öffuerstehöffuitzmannen, at the skulle sönderslijta Paulum, och lät krijgsknechterna gå nedh, och ryckia honom bortt o jfrå them, och föra honom j läghret.
	Och nattena ther effter, stoodh HErren när honom, och sadhe, War widh itt gott moodh Paule, Ty såsom tu haffuer witnat om migh j Jerusalem, så moste tu ock witna j Rom.
	Tå dagher wardt, slogho sigh tilhopa någhre aff Judanar, och förbannadhe sigh, at the hwarken äta eller dricka skulle, til tess the hadhe dräpit Paulum. Och woro meer än fyratiyo män, som så hadhe sworit sigh tilhopa. Thenne gingo til the öffuersta Presterna, och til the Äldsta, och sadhe, Wij haffue widh förbannelse beplichtat oss sielffua, ingen ting smaka, til tess wij haffue dräpit Paulum. Så må j nu förkunna Öffuerstahöffuitzmannenom och Rådhet, at han haffuer honom fram för oss j morghon, lijka som wij wille få weta någhot wissare om honom. Men förr än han kommer fram, äre wij redho til at dräpa honom.
	Tå Pauli systerson hörde sådana försååt, kom han och gick in j läghret, och bodadhe thet Paulo. Tå kalladhe Paulus til sigh en aff the Vnderhöffuitzmän, och sadhe, Haff thenna ynglingen bortt til Öffuerstahöffuitzmannen, ty han haffuer någhot vnderwijsa honom. Och han toogh honom medh sigh, och hadhe honom til Öffuerstahöffuitzmannen, och sadhe, Paulus som bunden är, kalladhe migh til sigh, och badh at iagh skulle haffua thenna ynglingen til tigh, som någhot haffuer säya tigh. Tå toogh Öffuerstahöffuitzmannen honom widh handena, och gick affsidhes medh honom, och frågadhe honom, Huadh är thet som tu haffuer vnderwijsa migh? Tå sadhe han, Judanar haffua samfelt sigh, at the wilia bidhia tigh, at tu skalt j morghon läta Paulum komma vth för Rådhet, såsom the wille vthfrågha någhot wissare om honom, Men lydh them intet, Ty meer än fyratiyo män aff them, wilia wara j försååt för honom, the sigh förbannat haffua, at the icke skola äta eller dricka, til tess the haffua dräpit honom, Och nu äro the redho och wenta, at tu thet vthloffua skalt.
	Sedhan lät Öffuerstahöffuitzmannen ynglingen gå sina ferde, och bödh honom, at han för ingom säya skulle, at han honom sådant vnderwijst hadhe, 
#1369 och kalladhe til sigh twå Vnderhöffuitzmän, och sadhe, Görer redho tw hundradhe krijgsknechtar, at the fara til Cesaream, och siwtiyo resenärar, och tw hundradhe skyttor, til tridie timan på natten, Och tilredher någhon farkost, ther man kan settia Paulum vppå, at the mågha föra honom oskaddan til Landzhöffdingan Felicem. Och screff itt breff widh thetta sinnet.
	Claudius Lysias, them mechtigha Landzhöffdinganom Felici, Helso. Thenna mannen hadhe Judanar gripit, och wille dödhat honom. Och ther kom iagh til medh krijgssfolcket, och toogh honom jfrå them, effter iagh förnam at han war en Romare. Och när iagh wille weta sakena, som the hadhe emoot honom, lät iagh honom komma in för theras Rådh. Så fann iagh, at han skyllter wardt om någhor spörsmål j theras Lagh, och doch ingen skull hadhe som dödh eller hechtelse werd war. Och wardt migh vnderwijst om försååt, som Judanar hadhe bestelt för honom. Och strax sende iagh honom til tigh, och bödh hans åklaghare, at hwadh the haffua emoot honom, thet skola the säya för tigh. Far wel.
	Tå togho krijgsknechterna Paulum, effter som them befalt war, och förde honom om nattena til Antipatridem. Och daghen ther effter, läto the resenäranar fölia honom, och the komo igen j läghret. När the komo til Cesaream, och fingo Landzhöffdingan breffuet, hadhe the ock teslikes Paulum fram för honom. Tå Landzhöffdingen hadhe läsit breffuet, och fråghat honom aff hwadh land han war, och hadhe förstått, at han war aff Cilicia, sadhe han,  Jagh wil höra tigh när tine åklaghare komma ock til städhes. Och lät förwara honom vthi Herodis Rådhws.

	XXIIII. Capitel.
EFter fem daghar, foor öffuerste Presten Ananias nedh medh the Äldsta, och medh en Förspräkare benemd Tertullus. Thenne gingo til Landzhöffdingan emoot Paulum. Och tå Paulus war förekallat, begynte Tertullus klagha, och säya, At wij leffue j mykin roligheet vnder tigh, och mong ting bestellas j godha måtto j thesso folcke genom tina försichtigheet, Högmechtighe Felix, thet anamme wij altijdh och allestädz gerna medh all tacksäyelse. Men på thet at iagh icke alt förlenge skal förhålla tigh, bedher iagh tigh, at tu hörer oss någhor fåå ord för tijn dygd skul.
	Wij haffue funnet thenna mannen wara skadheligh, then vplop vpwecker allom Judom offuer hela werldena, Och är en Mestare för the Nazareners partij, then ock tilbudhit haffuer göra Templet oskärdt, then wij ock gripit hadhe, och wille dömt honom effter wår Lagh. Men Höffuitzmannen Lysias kom ther til medh stora macht, och toogh honom vthu wåra hender, biudhandes, at hans åklaghare skulle komma til tigh, aff hwilkom tu kant sielffuer vthfrågha, och låta tigh vnderwijsa om all ärende ther wij klaghe honom före. Och Judanar sadhe ock ther til medh, at så war.
	Tå swaradhe Paulus, när Landzhöffdingen teknadhe honom, at han skulle tala. Effter iagh nu wel weet, at tu nu j mong åår haffuer Domare warit för thetta folck, wil iagh med thes friyare moodh förswara migh. Ty tu kant wel merckia, at icke är meer än tolff daghar sedhan iagh kom vp til Jerusalem til at bidhia. Och hwarken funno the migh j Templet disputera med någhrom, eller göra någhot vplop j bland folcket, hwarken j Synagogonar eller j stadhen, och icke heller kunna the bewijsa the stycker, ther the klagha migh före.
	Doch bekenner iagh för tigh, at iagh så dyrkar mina fädhers Gudh, effter then wäghen, som the kalla partij, at iagh troor alt thet j Laghen och 
#1370 Propheterna scriffuit är, och haffuer samma hoppet til Gudh, ther the ock sielffue effter wenta, som är at the dödhas vpståndelse skal skee, bådhe the rettferdighas och orettferdighas, Ja, för samma saak skul legger iagh migh winn om, haffua itt obesmittat samwet in för Gudh, och in för menniskior altijdh. 	Men nu effter mong åår, kom iagh och skulle föra någhra almosor til mitt folck, och offer, j hwilkom the funno migh, at iagh lät rena migh j Templet, vthan alt vplop och buller. Men någhre Judar woro aff Asia, hwilka nu borde wara här til städhes för tigh, och klagha, om the någhot hadhe emoot migh. Eller säye thenne samme, om the funno någhor oskäl medh migh, medhan iagh ståår här för Rådhet. Vthan för thetta ena ordet skul, tå iagh stoodh jbland them och ropadhe, Om the dödhas vpståndelse dömes iagh aff idher jdagh.
	Tå Felix thetta hörde, förhaladhe han them, wel wetandes, huru fatt war om thenna wäghen, och sadhe, Tå Höffuitzmannen Lysias kommer här när, wil iagh migh vnderwijsa låta om idhra saak. Och befalte Vnderhöffuitzmannen, at han skulle förwara Paulum, och läta honom haffua roo, och ingen aff hans förmena, at wara honom til tienst, eller gå til honom.
	Effter någhra daghar, kom Felix medh sijn hustru Drusilla, och hon war een Judinna. Tå kalladhe han Paulum före, och hörde honom om trona på Christum. Men tå Paulus taladhe om rettferdigheet och om kyskheet och om then tilkommande domen, wardt Felix förskreckt, och sadhe, Gack tina ferde j thenna resonne, När iagh fåår belegligh tijdh ther til, wil iagh låta kalla tigh. Men han förhoppadhes ock så, at han skulle få penningar aff Paulo, på thet han skulle giffua honom löös, för hwilka saak skul, han ock offta kalladhe honom til sigh, och taladhe medh honom. Tå tw åår woro förlopen, kom Porcius Festus j Felix stadh. Men Felix wille göra Judomen til wilia, och lät Paulum bliffua effter sigh fången.

	XXV. Capitel.
TÅ nu Festus war kommen j Landet, foor han effter tree daghar vp jfrå Cesarea til Jerusalem. Tå komo the öffuerste Presterna, och the ypperste aff Judanar til honom emoot Paulum, och förmanadhe honom, och bådho om ynnest emoot honom, at han wille kalla honom til Jerusalem. Och the satte försåt för honom, til at dräpa honom j wäghen. Tå swaradhe Festus, at Paulus skulle wel förwaras j Cesarea, Men innan en kort tijdh, wille han dragha tijt igen, The som nu kunna jbland idher (sadhe han) komme tijt nedh medh oss, och klaghe tå på honom, om the haffua någhot emoot honom.
	Och sedhan han hadhe töffuat ther när them meer än j tiyo daghar, foor han nedh til Cesaream. Och daghen ther effter, satt han för retta, och lät Paulum komma fram. Tå han framkommen war, stodho the Judar kring om honom, som aff Jerusalem nedherkompne woro, och båro mong och swår klaghomål före emoot Paulum, som the icke bewijsa kunde. Och Paulus swaradhe, at han intet brutit hadhe, hwarken emoot Judalaghen, eller emoot Templet, eller emoot Keysaren.
	Tå wille Festus göra Judomen til wilia, och swaradhe Paulo, och sadhe, Wilt tu fara vp til Jerusalem, och ther här om stå til Retta för migh? Sadhe Paulus, Jagh ståår för Keysare rett, och ther bör migh dömas, Judomen haffuer iagh ingen orett giordt, såsom tu ock sielffuer betst weest. Men haffuer iagh någhrom giordt skadha, eller någhot thet dödhen werdt är, 
#1371 tå wedhersakar iagh icke döö. Är thet ock intet sådant som the beklagha migh före, kan ingen giffua migh så bortt, Jagh skiwter migh til Keysaren. Tå hadhe Festus samtaal medh Rådhet, och swaradhe, Til Keysaren haffuer tu skwtit tigh, til Keysaren skalt tu ock fara.
	Och tå någhre daghar woro framlidhne, foro Konung Agrippa och Bernice nedh til Cesaream, och skulle helsa Festum. Och medhan the dwaldes ther j monga daghar, förtalde Festus Konungenom Pauli saak, säyandes, Felix haffuer låtit här effter sigh en man fången, om hwilken, tå iagh kom til Jerusalem, vnderwijste migh the öffuerste Presterna och Judanars Äldste, begärandes doom emoot honom. Och iagh swaradhe them, Thet är icke the Romerskas sedh, bortgiffua någhra menniskio til at förgöras, förr än then som beklaghat warder, haffuer åklagharenar jemte sigh, och fåår rwm til at förswara sigh j sakenne. Therföre tå the hijt komo, vthan all fördröyelse, daghen ther effter satt iagh för retta, och hadhe mannen före. Tå åklagharenar komo före, båro the ingen saak fram, then iagh hadhe tenckt. Men the hadhe någhor spörsmål medh honom om sina wantroo, och om en som kalladhes Jesus, then dödh war, och Paulus stoodh ther vppå, at han leffde. Tå iagh icke förstoodh migh j sakenne, sadhe iagh, Om han wille fara til Jerusalem, och ther stå til retta ther om. Och effter Paulus hadhe skotzmål, at Keysaren skulle kenna om hans saak, lät iagh förwara honom, til tess iagh kunde senda honom til Keysaren.
	Tå sadhe Agrippa til Festum, Jagh wille ock gerna höra mannen. J morghon (sadhe han) skalt tu få höran. Daghen effter kom Agrippa och Bernice medh stoort stååt, och gingo in på Rådhuset, medh Höffuitzmännenar och the yppersta j stadhen. Och wardt Paulus effter Festi befalning framhaffder. Och sadhe Festus, Konung Agrippa, och j män alle som medh oss tilstädes ären, Här see j then mannen, om huilken hele hopen aff Judanar haffuer bidhit migh, bådhe j Jerusalem och här, ropandes, at honom borde icke leffua lenger. Men iagh fann honom intet bedriffuit haffua, thet dödhen werdt war. Men effter han skööt sigh til Keysaren, så achtar iagh ock senda honom. Men hwadh iagh skal scriffua Herranom om honom thet wist är, haffuer iagh icke. Hwarföre haffuer iagh nu honom här fram för idher, och mest för tigh, Konung Agrippa, at när ther om ranssakat är, må iagh haffua hwadh iagh scriffua skal. Ty migh synes orett wara, at senda någhon fången, och icke ther medh giffua sakena til kenna, för hwilka han beklaghat är.

	XXVI. Capitel.
TÅ sadhe Agrippa til Paulum, Tigh tilstädhes, at tu talar för tigh. Tå reckte Paulus sina hand vth, och taladhe för sigh, säyandes, Jagh håller migh nu salighan, at iagh skal förswara migh jdagh in för tigh, Konung Agrippa, j all the stycker, ther iagh offuer beklaghat warder aff Judomen, Alramest medhan tu äst förståndigh på the sedhwänior och spörsmål, som j bland Judanar äro, Hwarföre bedher iagh tigh, at tu wille höra migh toleligha.
	Mitt leffuerne jfrå vngdomen, huru thet aff begynnelsen j bland thetta folck j Jerusalem warit haffuer, weta alle Judar, som migh förra kendt haffua, om the wilia bestååt. Ty iagh haffuer warit en Phariseer, hwilket är thet strengesta partij vthi wår Gudz tienst. Och nu ståår iagh här för retten, för hoppet skul til thet löffte som skeedt är til wåra fädher aff Gudhi, til hwilket the tolff wår slechte förhoppas sigh komma skola, tienandes Gudhi stadheligha, natt och dagh, För thetta hopp skul, Konung Agrippa, 
#1372 warder iagh beklaghat aff Judomen. Hwj warder thet hållet aff idher otroligit, om Gudh vpwecker the dödha?
	Jagh meente wel, at iagh mykit göra skulle, stridhande emoot Jesu Nazareni nampn, som iagh ock giorde j Jerusalem, och monga heligha kastade iagh j fängelse, ther til iagh macht taghit hadhe aff the öffuersta Presterna, och tå the dräpne wordo, förde iagh domen. Och j alla Synagogor pinadhe iagh them offta, och nödhgadhe them til hädhelse, och war them så mykit ansinnigh, at iagh förfolgde them ock vthi the fremmande städher. För hwilka saak, när iagh foor til Damascum, medh öffuersta Presternas macht och förloff, widh middags tijdh (Herre Konung ) sågh iagh j wäghen itt sken aff himmelen, klarare än soolskenet, skijnandes kring om migh, och them som medh migh foro.
	Och när wij alle föllo nedh til jordena, hörde iagh ena röst tala til migh, och säya på Ebreisko, Saul, Saul, Hwj förfölier tu migh? Tigh är swårt at spierna emoot vdden. Tå sadhe iagh, Hoo ästu HErre? Sadhe han, Jagh är Jesus then tu förfölier. Men reess tigh vp och statt på tina fötter, Ty ther til haffuer iagh vppenbarat migh för tigh, at iagh skal skicka tigh til en tienare och witne om thet tu seedt haffuer, och teslikes om thet iagh tigh än nu vppenbara skal. Och wil frelsa tigh för folcket och för Hedninganar, til hwilka iagh nu sender tigh, at tu skalt öpna theras öghon, At the skola vmwendas jfrå mörkret til liwset, och jfrå Satans macht til Gudh, at the skola få syndernas förlåtelse, och lott jbland them, som helghadhe äro genom trona til migh.
	Så war iagh icke ohörigh then himmelska synenne, Konung Agrippa, vthan begynte förkunna först för them, som woro j Damasco och Jerusalem, och offuer alt Judeska landet, och sedhan teslikes Hedhningomen, at the skulle bätra sigh, och vmwenda sigh til Gudh, görandes sådana gerningar som bätring tilhörde. För then saken skul gripo Judanar migh j Templet, och budho til at dräpa migh, Doch haffuer iagh nwtit Gudz hielp ther til, at iagh än nu ståår j thenna dagh betyghandes, bådhe små och stora, intet annat säyandes, än thet Propheterna sagdt haffua at skee skulle, och Moses, At Christus lijdha skulle, och wara then förste aff the dödhas vpståndelse, och förkunna itt Liws folckena och Hedhningomen.
	Tå han nu sådant för sigh swarat hadhe, sadhe Festus medh högha röst, Tu äst rasande Paule, mykin konst haffuer giordt tigh rasande. Och sadhe Paulus, Min godhe Feste, iagh är intet rasande, vthan talar sann och förnufftigh ord. Ty Konungen weet thetta wel, för hwilkom iagh ock trösteligha talar, Ty iagh håller thet så före, at intet ther aff är honom fördoldt, ty thet är icke skeedt lönligha. Troor tu Propheterna, Konung Agrippa? Jagh weet, at tu troor. Tå sadhe Agrippa til Paulum, Fögho ting fattas at tu talar så för migh, at iagh warder Christen. Och sadhe Paulus, Jagh bådhe wel aff Gudhi, ehwadh ther fattas fögho eller mykit vthi, at ey allenast tu, vthan ock alle the som migh höra jdagh, worde sådana som iagh är, vndantaghen thenna banden. Och när han thetta talat hadhe, stoodh Konungen vp, och Landzhöffdingen och Bernice, och the som såto ther medh them. Och widh the gingo affsidhes, taladhe the emellan sigh, säyandes, Thenne mannen haffuer intet giordt, thet dödhen eller band werdt är. Och sadhe Agrippa til Festum, Thenne mannen måtte wel wordet löös giffuen, hadhe han icke skwtit sigh til Keysaren.

	XXVII. Capitel.
#1373 
SEdhan nu beslutit war, at wij skulle segla til Walland, antwardade the Paulum och någhra andra fångar Vnderhöffuitzmannenom som heet Julius, aff then Keyserska skaran. Och som wij stighe vthi itt Adramitiskt skep, och skulle segla vth medh Asiam, ladhe wij aff. Och medh oss bleff Aristarchus en Macedonisk man aff Thessalonica. Och daghen ther effter, ladhe wij til Sidon. Och Julius foor wel medh Paulum, och tilstadde, at han gick til sina wener, och lät göra sigh til godho. Och när wij ladhe tädhan, seglde wij vth medh Cypren, ty wädhret war oss emoot, och seglde wij offuer haffuet, som är emoot Cilicien och Pamphylien, och komom in til Myram som är j Lycia. Och ther fick Höffuitzmannen itt skep som war aff Alexandria, och segla skulle til Walland, ther satte han oss in. Och tå wij longsamligha seglat hadhe j monga daghar, och som noghast komma kunde in moot Gnidum, för mootwädher skul, seglde wij in vnder Cretam, widh then stadhen Salmonem, och komom som noghast fram om, och in til itt rwm, som kalladhes Sköna hampn, och war stadhen Lasea icke longt ther jfrå.
	Tå nu mykin tijdh war förlopen, och seglassen begynte wara farlighen, therföre, at ock fastan war allaredho förlijdhin, förmanadhe Paulus them, och sadhe til them, J män, iagh seer at seglassen wil wara medh wedhermödho och stoor skadha, icke allenast til skep och godz, vthan jemwel på wårt lijff. Men Höffuitzmannen troodde Skeparenom och Styremannenom meer än thet Paulus sadhe. Och effter ther war icke hampn til at liggia j winterläghe, föllo the mesta parten på thet rådhet, at leggia tädhan, at the om någhralunda skee kunde, måtte komma til Phenicen, och liggia ther j winterläghe. Then hampnen är på Creta för Sudhwest och Nordwest. Och som nu Sönnan wädher begynte blåsa, meente the haffua effter sin wilia. Och tå the ladhe jfrå Asson, segladhe the vth medh Cretam.
	Men icke longt effter, stack sigh vp emoot them itt ijligt wädher, som kallas Nordoost. Och tå skepet wardt begripit, och kunde icke begå sigh för wädhret, läte wij driffua för wädhret, och komom vnder ena öö som kallas Clauda, och kundom medh platz få en bååt, then toghe wij vp, och brukadhe hielper, och bundo honom widh skepet, Ty wij fruchtadhe, at thet skulle komma på sandräffuelen, och kastadhe the vth itt hinderfaat, och läto så wräka. Och som stormen gick swårligha vppå, kastadhe the daghen ther effter godzet vth. Och tridie daghen kastadhe wij skepredzskapen vth medh wåra hender. Och tå hwarken sool eller stiernor syntes j monga daghar, och stormen lågh oss swårligha vppå, war oss alt hopp bortto om wår welferd.
	Och tå the nu j long tijdh intet ätet hadhe, stoodh Paulus vp mitt jbland them, och sadhe, J män, thet hadhe wel tilbörlighit warit, at j hadhen hördt migh, och icke lagdt jfrå Creta, och icke kommet oss thenna wedhermödhon och skadhan vppå. Och nu förmanar iagh, at j waren widh itt gott moodh, Ty ingom aff idher skal någhot skadha til lijffuet, vthan allena skepet. Ty j thenna nattenne stoodh Gudz Ängel när migh, then iagh tilhörer, och then iagh dyrkar, och sadhe, Fruchta tigh intet Paule, tu moste komma fram för Keysaren. Och sij, Gudh haffuer giffuit tigh alla the som segla medh tigh. Therföre warer widh itt gott moodh j män, ty iagh troor Gudhi, at så skeer som migh sagdt är. Vppå ena öö skole wij wräkne warda.
	Tå fiortonde natten kom, och wij forom vthi Adria widh midnatz tijdh, tycktes Skepmännenar, at them syntes itt land. Och kastadhe vth lodhet, och funno tiwghu alna diwp, och komo litet lenger fram, och kastadhe åter lodhet, och funno femton alna diwp. Och så fruchtadhe the, at the skulle komma på någhot skarpt grund, och kastadhe fyra ankar vth aff baakskepet, och vnskadhe at daghas skulle. Tå sökte Skepmännenar effter, huru the 
#1374 skulle komma sina ferde vthu skepet, och kastadhe vth båten, vnder thet skijn, at the wille föra vth ankare aff framskepet. Tå sadhe Paulus til Höffuitzmannen och til krijgsknechterna, Vthan thenne bliffua j skepet, så warden icke j behåldne. Tå huggo krijgsknechterna aff festona til båten, och läto honom fara.
	Och som daghen begynte synas, rådde Paulus them allom, at the skulle få sigh maat, och sadhe, Thetta är fiortonde daghen, at j haffuen förbijdt och bliffuit fastandes, och haffuen intet taghet til idher, Hwarföre rådher iagh idher at j fåån idher maat, ty thet hörer idhra welferd til, Ty ingens idhars itt håår skal falla aff hans hoffuudh. Och när han thet sagdt hadhe, toogh han brödhet, och tackadhe Gudh j allas theras åsyyn, Och tå han thet brutit hadhe, begynte han äta. Tå wordo the alle widh itt bätre moodh, och begynte ock the äta. Och wij woro j skepet alle tilhopa, twhundradhe sex och siwtiyo siälar. Och tå the woro mätte, lättadhe the skepet, och kastadhe vth hwete j haffuet.
	När dagher wardt, kende the intet landet. Men the wordo warse ena wijk, j hwilka een strand war, tijt the meente wilia låta driffua skepet, om the kunde. Och när the hadhe vptaghit ankaren, gåffuo the sigh til siöös, och vplöste rodherbanden, och hadhe vp seglet til wädhers, och läto gå åt strandenne. Doch komo the på en räffuel, och skepet stötte, och framskepet bleff ståndandes fast orörlighit, men bakskepet lossadhes aff wåghenne.
	Men krijgsknechterna tyckte rådh wara slå fånganar j hiäl, at tå the vthswmmo, icke skulle någhor vndfly. Men Höffuitzmannen wille förwara Paulum, och stil te them jfrå thet rådhet, och badh, at the som simma kunde, skulle giffua sigh först vth åt landet, och the andre somlighe på brädher, och somlighe på skepswraket. Och ther medh skeedde, at the vndsloppo alle behåldne j land.

	XXVIII. Capitel.
OCh tå the vndkompne woro, fingo the weta, at öön heet Melite. Och folcket bewijste oss icke liten äro, vndfångandes oss alla, och vptende en godh eeld, för regnet skul som oss offuerkommet war, och för kölden skul. Och tå Paulus baar tilhopa en hoop medh rijss och ladhe på eelden, krööp en Huggorm vth jfrå werman, och stack hans hand. Men tå folcket sågh Ormen hengiandes widh hans hand, sadhe the emellan sigh, Thenne mannen moste wara en mandråpare, hwilken hemden icke tilstädher leffua, ändoch han nu vndkommen är för haffuet. Men han skuddadhe Ormen j elden, och honom skadde ther intet aff. Men the meente skee skola, at han skulle vpswella eller strax falla nedher och döö. Tå the lenge wente ther effter, och sågho, at honom intet ondt wedherfoors, wende the sigh vthi itt annat sinne, och sadhe, at han war en Gudh.
	Och ther icke longt jfrå, hadhe then Öffuerste offuer ööna, benemd Publius, en affwelsgård, then vndfick oss til herberghe, och foor wel medh oss j tree daghar. Och hende sigh, at Publij fadher lågh siwk j skelffuosoott och bwkreff. Til honom gick Paulus in, och när han hadhe bidhit, ladhe han hender på honom, och giorde honom helbregda. Och tå thet war skeedt, komo ock andre the som siwkdom hadhe ther på öönne, och gingo fram, och wordo helbregda. Hwilke oss giorde mykin äro. Och när wij forom wåra ferde tädhan, läto the komma in medh oss hwadh nödhtorfftigt war.
Effter tree månadher, seglde wij wåra ferde vthi itt skep jfrå Alexandria, som ther vnder öön hadhe leghat j winterläghe, vthi hwilkes baneer stoodh Castor och Pollux. Och när wij komom til Syracusa, bliffuo wij ther
#1375 j tree daghar. Tädhan seglde wij om kring, och komom til Rhegium, Och en dagh ther effter, blåste Sunnan wädher vp, så at wij komom then andra daghen ther effter til Puteolon, Och effter wij funno ther brödher, wordo wij bidhne, at wij skulle bliffua när them j siw daghar, Och så komo wij til Rom. Och tå brödherna fingo höra om oss, gingo the emoot oss in til Appiforum, och til Tretabern. När Paulus them sågh, tackadhe han Gudhi, och toogh tröst til sigh. Och när wij komom in j Rom, offuerantwardadhe Vnderhöffuitzmannen fånganar Offuerhöffuitzmannenom. Men Paulo wardt tilstadt wara för sigh sielff medh en krijgsknecht, som toogh wara på honom.
	Effter tridie daghen, kalladhe Paulus tilhopa the yppersta aff Judanar. Och när the komo, sadhe han til them, J män och brödher, ändoch iagh intet giordt hadhe emoot wårt folck, eller emoot fädhernars stadgar, wardt iagh likwel bunden offuerantwardat vthu Jerusalem j the Romares hender, Hwilke, tå the migh ranssakat hadhe, wille the slept migh, effter ingen dödz saak fandz medh migh. Men effter Judanar sadhe ther emoot, nödhgades iagh skiuta migh til Keysaren, Jcke så, at iagh någhot haffuer, ther iagh wil beklagha mitt folck före. För thenna saken skul, haffuer iagh kallat idher at iagh måtte see idher och tala medh idher, Ty för Jsraels hopp skul, är iagh ombunden medh thenna kädhion.
	Tå sadhe the til honom, Wij haffue hwarken fått breff om tigh aff Judea, ey heller haffuer någhor aff brödherna tädhan kommet, och bebodhat oss, eller talat någhot ondt om tigh. Och begäre wij nu aff tigh höra, huru tu thet haffuer före, Ty om thetta partijt är oss wetterlighit, at allestädz sägs ther emoot. Och tå the hadhe satt honom en dagh före, komo the en stoor hoop til honom j herberghet, hwilkom han vthtydde, och betygadhe Gudz Rike, Och gaff them före om Jesum vthaff Mosi Lagh, och vthaff Propheterna, jfrå morghonen och in til afftonen. Och somlighe troodde thet som sadhes, och somlighe troodde icke.
	Och som the icke drogho offuer eens, gingo the tädhan, tå Paulus them itt ord sagdt hadhe, At then helghe Ande rett talat haffuer til wåra fädher genom Propheten Jsaiam, säyandes, Gack til thetta folcket, och sägh, J skolen höra medh öronen, och icke förstååt, Och see medh öghonen, och icke kunna besinnat. Ty thetta folcks hierta är förhärdt, och the höra swårligha med sijn öron, och sijn öghon haffua the igenlyckt. At the icke någhon tijdh skola see medh öghonen, och höra medh öronen, och förstå medh hiertat, at the måtte vmwendas, at iagh them hela måtte. Så skal idher nu wetterlighit wara, at thenna Gudz saligheet är send til Hedhninganar, och the skola hörat. Och när han hadhe thet sagdt, gingo Judanar vth jfrå honom, och hadhe emellan sigh mykin disputering. Men Paulus bleff j heel tw åår vthi thet hws han leegt hadhe, Och vndfick alla the som ingingo til honom, predicandes Gudz Rike, och lärde om HErran Jesum medh all tröst, Och ingen förbödh honom thet.
Enden på Apostla Gerningar