Author: Lars-Olof Delsing
Last saved by: Mikael Berger

[Förspråk på thet Gamla Testamentet]
#11 SOmlighe achta thet Gamla testamentet ringa, Såsom thet ther allenast the Judeska folckena giffuit war, och nu intet meer tienar, och icke annat innehåller, än någhra gamla Historier, Och mena, at the haffua noogh aff thz Nyia Testamentet, giffuandes före, at man vthi thet Gamla Testamentet icke haffuer nu annat sökia, än andelighit sinne. Men Christus haffuer een annor mening här om, Ty han sägher Johan. v. Ransaker Scriffterna, the samma bära witnesbyrd om migh. Biudher ock S. Paulus Timotneo, at han skal hålla på läsa Scrifftena. Och Roma. j. berömer han, at Euangelium är aff Gudhi vthloffuat j Scrifftenne. Jtem j. Corint. xv. sägher han, at Christus är kommen aff Dauidz sädh, dödher, och jfrå the dödha vpstånden, såsom Scrifften vthwijsar. Sammalunda wijsar oss ock S. Petrus j sijn Epistel tilbaka j Scrifftena.
	Här medh lära the oss jw icke förachta Scrifftena och thet Gamla Testamentet, vthan heller at wij thet läsa skole medh största flijt, effter the sielffue så mechteligha grunda och bewiijsa sin lärdom j thet Nyia Testamentet, genom thet Gamla, och skiuta sigh alt ther til. Såsom och S. Lucas Acto. xvij. scriffuar, at the j Thessalonica daghligha ranssakadhe Scrifftena, om thet ock så hadhe sigh, som Paulus lärde. Therföre äro thes Gamla Testamentzens Böker, wisseliga högdt achtande, medhan thet är en sådana fast grund, ther thet Nyia vppå henger, och ther aff sijn bewijs haffuer. Och hwadh är thet Nya Testamentet annat, än een vppenbara predican och förkunning om Christo, föregiffuen j thet Gamla Testamentet, och genom Christum fulbordat?
	Men på thet the eenfallighe mågha haffua någhor rettelse, och såsom en ingång til thessa Böker, at the them medh thes större nytto läsa mågha, är thetta Förspråk giordt, och här insatt. Och skal j förstonne hwar och een godh Christen menniskia här vthi wara förmanat och warnat, at hon icke stöter eller förarghar sigh på thet eenfalaleligh taal och Historier, som hon här offta warder förnimmande, Vthan twifflar ther intet vppå, at ehuru slett och eenfalligt thet synes, som här vthi scriffuit är, så är thet doch altsammans then högsta Gudz Maiestatz, machtz och wijsheetz ord, werck, domar, och bedreff. Ty thenna är then Scrifft, som alla wijsa och kloka gör til dårar, och ståår them allena öpen, som eenfallighe och simpel äro, Såsom Christus sägher Matt. xj. Therföre skalt tu låta titt eghit sinne här om fara och hålla thenna Scrifft för then alrahögsta och ädlasta Helghedom, Och lät tigh tyckia, at tu här funnet haffuer then skatt, hwilkens werd och dyrbarheet ingen menniskia någhon tijdh kan  tilfyllest begripa eller mäta. På thet tu må finna then sanskylligha wijsheten, som Gudh så slett och eenfålleligha här föregiffuer, til at bryta och nedherslå alt hogmodh. Här warder tu finnandes the lindaklädher, och then krubbo ther Christus vthi ligger, Tijt Ängelen och wijsar Heerdanar, Lindaklädhen äro wel ringa och slett, Men skatten Christus som här vthi ligger är dyyr.
Så skalt tu nu weta, at thenna Book är een Lagbook, som lärer hwadh man göra och låtha skal. Och giffuer ther bredhowidh Exempel före och 
#12 Historier, Huru sådana Lagh haffua hållen eller brutin warit. Såsom thet Nyia Testamentet är een Nådhabook, och lärer hwadhan man thet så skal, ther laghen medh fulbordat warder. Men såsom vthi thet Nyia Testamentet warda och bredhowidh nådhennes Läro monga andra läror giffna, som äro Lagh och Bodh, til at späkia kötet eller then gamla menniskion, effter at anden j thetta lijffuet warder aldrigh fulkommen, eller här j werldenne någhon tijdh ther til kommer, at Nådhen alt kan regera. Så är och j Gamla Testamentet bredhowidh Laghen någhor löffte om Nådhena, ther medh the helighe Fädher och Propheter wordo vnder Laghen j Christi troo salighe och behåldne, såsom wij. Doch såsom j thet Nyia Testamentet thet retta hoffuudstycket är, förkunna Nådh och Fridh genom syndernas förlåtelse j Christo, Så är och retta hoffuudstycket j thet Gamla Testamentet, lära Laghen, förkunna och wthwijsa syndena, och kräffuia på thet godha. Sådant skalt tu weta, sökia och finna j Gamla Testamentet.
OCh at man begynnar på Mose Böker, Lärer han j sinne första Book, huru allt ting äro skapat, och (thet största orsaken war til at scriffua) hwadhan synden och dödhen äro kompna, nemligha, aff dieffuulens ondsko, och Adams fall. Men förr än han kommer til Laghen, lärer han stax ther medh, hwadhan hielpen til at fördriffua syndena och dödhen, åter komma skulle. Nemligha, icke aff Lagh eller gerningar, effter ingen Lagh än nu war på ferde, Vthan aff quinnonnes sädh, Christum, then Adam och Abraham loffuat war. På thet at troon skulle strax aff Scrifftennes begynnelse, och sedhan alt jgenom, offuer alla gerningar, Lagh och förtienst, prijsat warda. Altså innehåller then första Mose Book mest altsamman Exempel aff troonne och otronne, och hwadh frucht, bådhe troon och otroon bära, Och är för then skul wel reknandes för een Euangelisk Book.
THer näst j then andra Bokenne, tå nu werlden så förwildt och förblindat war, at man skött intet meer wiste hwadh synd war, eller hwadhan dödhen kommen war, läter Gudh Mosen komma fram medh Laghen, Och tagher sig före itt besynnerlighit folck, genom hwilket han wille vplysa werldena igen, och genom Laghen vppenbara syndena. Thet samma folcket författar han medh allahanda Lagh, och aff syndrar thet jfrå all annor folck. Biudher them göra itt Tabernakel, och vprettar een Gudztienst, skickar Förstar och embetzmän, och försörier them altså ganska wel, bådhe j lekamligha måtto, för werldenne, och j andeligha, för Gudhi.
J Then tridie bokenne, stichtas besynnerligha Presterskapet, medh sijn Lagh och retter, ther effter Presterna sigh regera, och folcket lära skulle. Ther seer man huru Prestaembetet allenast för synd skul stichtat och insatt är, at thet förkunna skal folckena syndena, och henne in för Gudh försona. Så at Presterskapet icke annat gör, än vmgåår medh synder och syndarom. För hwilka saak skul och Prestomen inga tijmeligha äghor tilegnadhe wordo, Jcke heller någhot lekamlighit Regement befalt, Vthan thet war theras embete allenast tilegnat, at the achta skulle på folcket j syndomen.
J Then fierdhe, tå nu Laghen giffuen, Prester och Förstar satte, Tebernaklet och Gudztienst vprettat, och all ting som Gudz folck tilhöra, redho woro, begynnas brukningen, och warder försökt hwadh gång sådana Ordning haffua, och huru hon sigh skicka wil. Therföre scriffuar och samma Book så mykit om ohörsamheet, och the plåghor offuer folcket som ther aff folgde. Warda ock somligh Lagh förklarat, såsom ock någhor flere warda tillagd. Ty thet pläghar altidh så gå, at Lagh äro snart giffuin, Men när man skal tagha til at bruka them, begiffua sigh stax så mong hinder, at thet icke gerna wil fram som Laghen kräffuer. Så at thenna Book är itt merkelighit
#13 Exempel, huru alt är platt förgeffues och om intet, ther man menar göra menniskiona godha medh Lagh, Och at Laghen icke annat än synd och wredhe åstadh kommer, såsom S. Paulus sägher. 
J Then femte, tå nu folcket för sijn olydigheet straffat är, och Gudh medh  sinne nådh och welgerning, ther han them the tu Konungarike gaff, eendels lockat haffuer til at hålla sijn Lagh med lust och kärleek, reppar Mose Laghen vp igen, medh alt thet som skeedt war (vndantaghet huadh Presterskapet på geller) och förklarar altså på nytt alt thet som bådhe lekamlighit och andelighit Regemente tilhörer. Och ther medh j allo måtto såsom en sanskylligh och fulkommeligh Lags lärare gör sitt embete fult, Så at han icke allenast giffuer Laghen, vthan ock är medh, tå man tagher til at göra ther effter, och hwar någhot fattas, förklarar han, och vprettar thet igen. Men thenna förklaring j femte Bokenne, innehåller retzligha icke annat än trona til Gudh, och kärleken til wår nästa, Ty tijt lenda all Gudz Lagh. Therföre förbiudher Mose medh sinne förklaring, alt thet som trona på Gudh förkrenckia eller fördeffua kan, och thet gör han alt til xx. Cap. Men hwadh kärleken förhindra kan, förbiudher han alt in til endan på Bokenne.
SEdhan är här ock nu til merckiande, först, at Mose för then skul så nogha författar folcket medh allahanda Lagh, at menniskian icke skal haffua tilfelle eller rwm, til at ellies welia sigh någhon gerning, eller eghen Gudztienst vpfinna. Ty han lärer icke allenast fruchta, troo och elska Gudh, vthan giffuer ock så mongahanda sett på vthwertes Gudztienst, medh offer, löffte, fasto, plicht etc. Så at ingen skal behöffua sielff welia sigh någhot annat. Ther til lärer han ock plantera, byggia, strijdha, Barn, hws och tienstafolck regera, köpa och sölia, borgha och betala, Och snarast sagdt, alt thet som bådhe lekamlighit och andelighit leffuerne tilhörer, Så at han faar thet så grant, at somligh aff the Lagh tyckes wara dårligh och fåfeng, Men hwarföre gör han thet? Therföre.
GVdh hadhe taghet sigh thet folcket, at thet skulle wara hans eghit, och han theras Gudh, Therföre wille han så regera them, at hwadh the giorde eller för hender hadhe, skulle wara wist, at thet wore för honom rett. Ty hwar någhot görs, ther vppå Gudz ord och befalning icke är, thet geller for honom intet, och är förtapat. Ty han biudher ock vthi iiij. och xiij. Cap. j femte Bokenne, at man platt intet skal leggia til hans Lagh. Och j xij. Cap. biudher han, at man icke göra skal hwadh honom sielffuom rett synes. Klaghar och Dauid j Psaltaren, såsom och alle Propheterna, ther offuer, at folcket giorde sådana godha gerningar, som the sigh sielffue vthwaldt hadhe, och icke woro bodhna aff Gudhi. Ty han icke wil eller kan lijdha, at the som honom tilhöra, någhon ting tagha sigh före at göra, thet han icke haffuer befalt, warj så gott som thet kan, Ty lydigheet som håller sigh til Gudz ord, gör thet, at gerningen godh och behagheligh är för Gudhi.
	Effter nu menniskionar j thetta lijffuet icke kunna wara vthan vthwertes Gudztienst och sett, haffuer Gudh satt them före sådana mongahanda sett, och författat them medh sijn bodh. På thet, om the iw skulle eller ock wille göra Gudhi eem vthwertes tienst, at the tå måtte tagha sigh före itt aff thesso, och icke vptenckte sigh sielffue någhot eghit, så bleffuo the säker och wisse, at theras gerningar tecktes Gudhi, tå the så wandradhe j lydigheet och Gudz befalning. Altså är them allestädz förbudhit effterfölia sijn eghen förnufft och frij wilia/ ther the någhot gott göra, och wel leffua wilia, och doch offuert noogh föresatt och bestemdt rwm, tijdh, person, gerning och 
#14 sett, at the ther vthoffuer icke skola kunna klagha, eller fremmande Gudhz tiensts Exempel effterfölia.
THer näst är merckiande, at thet äro triggiahanda Lagh, Somligh the ther allenast tala om tijmeligh ting, Såsom Keysarelagh, eller annor werldzligh Lagh göra. Thenna Laghen äro aff Gudhi giffuin, allramest för the onda skul, til at hålla widh agha, at the icke göra werre. Therföre äro sådana Lagh Förbodzlagh meer än Lärolagh. Såsom tå Mose bindher låta een hustru ifrå sigh medh itt Skiliobreff. Jtem, Nijtoffers Laghen emoot huwtrwn etc. Sådana äro alt werldzligh Lagh.
	Somligh äro Lagh, som lära om vthwertes Gudztienst, såsom tilförenna sagdt är. 
	Offuer bådhen thenna Laghen, gå nu the Lagh om trona och kärleken, Så at all annor Lagh skola och moste haffua sijn reglo och mått aff troonne och kärlekenom, och så fierran gella, at the medh sijn werck icke gå emoot troonne och kärleken, Men hwar the emoot troonne och kärleken gingo, skola the platt intet gella.
	Ther aff kommer thet wij läse, At Dauid icke drap then mordaren Joab, hten doch tösswar dödhen förtient hadhe. Och ij. Reg. xiiij. loffuadhe han then quinnonne aff Thekoa, at hennes son icke skulle döö, thet han än sin brodher dräpit hadhe. Jtem, Absalom drap han icke heller. Och Dauid sielff ååt aff the helgha brödhen, som Prestomen allena loffligh woro j. Regum xxj. Jtem, Thamar meente, at Konungen wel måtte giffua henne Amnon hennes halffbrodher til echta. Vthaff thenna och annor slijk Exempel seer man wel, huru Konungar, Prester och Öffuerstar offta haffua frij gripit vthi Laghen, ther troon och kärleken thet krafft haffua. Och är ther medh troon och kärleken all Lags Mestare, och haffuer them all vthi sitt wold.Ty effter all Lagh driffua in vppå troon och kärleken, skal ingen Lagh någhot meer gella, eller räknas för Lagh, ther hon gå wil emoot troon och kärleken.
För then skul fara Judanar än nu jdagh så ganska mykit wille, at the så hårdt hålla och strengia sigh jn til somligh aff Mose Lagh, och läta mykit snarare tilbaka fridh och kärleek, än at the medh oss äta eller dricka, eller någhot annat sådant göra wilia, Och see icke rett på Lagsens mening, Ty thetta förstånd är aff nödhenne, icke Judhomen allenast, vthan allom them som vnder Lagh leffua. Ty så sägher ock Christus Matt. xij. At man bryta må Sabbatsdaghen, och hielpa, ther en oxe wore fallen j gropena, Hwilket doch icke vthan en tijmeligh och fögho skadhe är. Huru mykit meer skal man frij bryta allahanda Lagh, ther någhor lijffznödh thet kräffuer, så fierran troonne eller kärlekenom intet skeer förnär. Såsom Christus sadhe, at Dauid giorde, tå han ååt aff the helgha brödhen, Marci iij.
HVru kommer tå thz til, at Mose så oordentligha setter Laghen, och blandar j hoop hwart om annat? Hwj setter han icke heller the werldzligha Laghen serdeles, the andeligha ock serdeles? Sammalunda troonnes och kärlekens och serdeles? Ther til reppar han vp een och samma Lagh så offta, och driffuer samma ord så monga resor, at en må leedhas widh läsat och hörat. Swar, Mose scriffuar effter som thet pläghar tilgå vthi itt Regemente, och thetta lijffuet, til hwilket hans Book är itt rett belete och Exempel. Ty så pläghar thet tilgå, At man nu moste göra thenna gerningen, nu een annor. Och ingen menniskia kan någhon tijdh så lagha sitt leffuerne, at hon j then ena daghen allenast leffuer effter andeligh Lagh, och j then andra allenast effter werldzligh, Vthan såsom stiernonar j himmelen, och blomstren på
#15 markenne, stå om hwart annat, och synas icke haffua någhon wiss Ordning. Altså gåår thet ock til medh Laghen, at menniskian moste altijdh wara redho, bådhe til itt och annat, och göra thet först som först förekommer, Ty äro ock Mosi Lagh så tilhopa blandat.
	Men thet han så offta vpreppar, och så fast driffuer thet samma, är icke annat än at man så mykit klarlighare må merckia hans embetes retta art. Ty then som skal regera itt folck medh Lagh, han moste altijdh hålla vppå, och altijdh driffua, lijka som man åssnar driffuer, Ty ingen Lags gerning gåår fram medh kärleek och godhwilia, vthan thet moste alt wara nödgat och twingat. Effter nu Mose är en Lagförare, moste han så driffua, och medh samma driffuande låta see, huru Lagsens gerningar, äro afftwingadha gerningar, och vthrätta menniskiona, til tess hon ther jgenom må kenna sina kranckheet, och then olust som hon haffuer til Gudz Lagh, och sedhan sökia nådh, såsom nu här effter fölier.
TJl thet tridie, är thetta rätta orsaken, hwarföre Mose är kommen medh Laghen, nemligha, at han ther jgenom skulle kungöra och vppenbara menniskiomen theras synder, och all menniskligh förmågho eller offuerdådigheet göra til skam. Ty ther aff kallar honom S. Paulus, Galat. ij. syndennes tienare eller embetzman, och hans embete, dödzens embete, ij. Cor. iij, Och Roma. iij. och vij. sägher han, at genom Laghen kommer icke annat än syndennes kendzla. Och Roma. iij. Genom Lagsens gerningar, warder ingen from för Gudhi. Ty Mose kommer jgenom Laghen icke meer åstadh, än at han låter see hwadh man göra och låta skal. Men krafft och förmågho til at sådant göra och låta, giffuer han intet, och ther medh låter han oss tå bliffua quarr j syndenne. Men när wij nu så bliffue j syndenne, trenger strax dödhen vppå oss, såsom een hemd och straff offuer syndena. Ther aff kallar S. Paulus syndena, dödzens vdd, Ty at dödhen haffuer all sin rett och macht offuer oss genom syndena. Men hwar icke Laghen woro, så wore och ingen synd. Ty kommer ock Mose thet åstadh, at wij kenne syndena, tå han henne genom Laghen vpwecker och vppenbarar, och fölier så dödhen welleligha syndenne effter. At man klarligha må merckia, hwarföre S. Paulus Mose embete kallar syndennes och dödzens embete, Ty genom Laghen kommer han icke annat åstadh offuer oss, än synd och dödh.
	Men doch lijkwel är sådana syndaembete och dödzembete, gott och stoorligha aff nödhenne, Ty ther Gudz Lagh icke är, ther är all menniskligh förnufft så blind, at hon icke kan kenna syndena. Ty thet weet menniskian icke, at otroo och förtwifflan vppå Gudh, är synd, Ja, hon weet icke at man på Gudh troo och förtrösta skal, vthan gåår altså j sinne blindheet säker och förstockat, och förnimmer aldrigh, at sådant är  synd. Och gör ther förinnan någhra godha gerningar, och förer vthwertes itt ärlighit leffuerne, menandes, at hon tå ståår wel, och at sakenne är noogh fyllest giordt. Såsom wij see medh Hedhninganar och the skrymtare, när the leffua alrabetst. Sammalunda weet hon icke heller, at kötzens onda benegenheet och haat til fiendanar, är synd, Vthan effter hon förnimmer och seer, at alla menniskior så äro skickadhe, achtar hon thet för een naturligh och godh ting, menandes noogh wara, at man allenast medh vthwertes gerningar haffuer thet fördragh. Ty gåår hon ock så säker, och håller sina kranckheet för starckheet, sina synd för retferdigheet, sitt onda för gott, Och kommer icke lenger ther medh.
	Sij, til at fördriffua thenna blindheten och offuerdådigheten, är Mose embete aff nödhenne. Nu kan hon icke fördriffuin warda, medh mindre hon bliffuer först vppenbarat och kend. Hwilket skeer genom Laghen, som lära, at man skal fruchta Gudh, trösta och troo på honom, och elska honom. Ther
#16 til icke haffua ond lusta eller haat til någhra menniskio. När nu menniskians thetta hörer, och retteligha förståår, moste hon förskreckias, Ty hon finner wisseligha när sigh hwarken tröst eller troo, hwarken fruchtan eller kärleek til Gudh. Såsom icke heller någhon kärleek til sin nästa, Vthan hon finner slett intet annat när sigh, än otroo, förtwifflan, förachtelse, haat etc. emoot Gudh. Jtem, emoot sin nästa ock icke annat än haat, och en ond wilia. Men när hon thetta så befinner, är dödhen strax för öghonen, hwilken sådana syndare til ewigh tijdh fördöma och förderffua wil.
	Här aff kommer thet tå, at synden kallas dödzens vdd, Ty genom syndena dräper han oss. J så måtto vpweckes och vppenbaras synden genom Laghen, ther medh menniskionnes hoghmodh och offuerdådigheet warder nedher slaghen, så at hon begynnar bäffua och förtwiffla, och nu intet annat göra kan, än medh Propheten ropa, Jagh är aff Gudhi förkastat, Jagh bliffuer aldrigh saligh etc. Sij, thetta må man retzligha kalla föras vthi heluetet. Thet menar S. Paulus medh the fåå ord, j. Corint. xv. Dödzens vdd är synden, Men Laghen är syndennes krafft, Såsom  han säya wille, Synden som j oss funnen warder, gör thet, at dödhen stinger och dräper oss. Men thet man j sigh synd finner, som dödhenom skyllighan gör, thet kommer Laghen åstadh, som vppenbarar och kungör syndena, aff hwilko wij tilförenna intet wiste, och therföre wore säkre.
SEe nu, huru welleligha Mose sådana sitt embete driffuer och vthrettar, Ty på thet han skal föra synderna thes flere, och föra menniskligh förnufft alztings på skam, giffuer han icke allenast sådana Lagh, som tala om naturligh och sanskylligh synd, Såsom the tiyo Bodh äro, Vthan han gör ock synd, och dödhen werd, Men at man icke skal äta Försyrat brödh om Påscha, och ingen oreen diwr äta, intet tekn göra sigh på kroppenom, och annat sådant som thet Leuitiska Presterskapet reknar för synd, thet är icke synd eller ondt aff naturen. Vthan är för then skul synd, at thet genom Laghen förbudhit är, hwilken Lagh man wel kan wara föruthan. Men medh the tiyo Bodh är thet icke så, Ty ther är synd, thet the icke än scriffuen eller kend woro, Såsom Hedhninganars otroo är synd, ändoch the icke weta eller achta at hon är synd.
	Altså see wij, at sådana, och så mongahanda Mose Lagh icke äro allenast för then skul giffuen, at ingen skal behöffua sielff vthwelia sigh någhot til at göra gott och leffua wel. Vthan mykit meer ther före, at synderna skulle förökas och församkas til at beswära samwetet. På thet förstockadha menniskionnes blindheet, moste lära kenna sigh, och förnimma sijn swagheet til thet som gott är, och wordo så nödd och twingat til at sökia någhot annat än Laghen, eller eghen förmågho, nemligha, Gudz nådh, then j Christo vthloffuat är. Ty all Gudz Lagh är jw godh och rett, wore thet icke än meer som han budhe, än vpptagha itt strå. Så måste thet icke wara itt fromt eller gott hierta, som sådana godh Lagh icke håller, eller nödigt håller. Nu förmå menniskligh natur icke annars än nödight hålla henne, Therföre moste menniskian aff samma godha Gudhz Lagh kenna och klarligha förnimma sina ondsko, och sökia effter Gudz nådh och hielp j Christo.
THerföre, tå nu Christus kommer, wender Laghen igen, besynnerligha then Leuitiska, som synd gör ellies aff naturen ingen synd är, såsom sagdt är. Wenda ock så the tiyo Bodh igen, Jcke så, at man them intet hålla eller fulborda skal, Vthan Mose embete här vthinnan wender igen, så at thet nu icke meer genom the tiyo Bodh, gör syndena mechtigha, och synden icke meer är dödzens vdd. Ty genom Christum är synden förlåten, Gudh försonat, och hiertat gott, och begynnar elska Laghen, så at Mose embete intet
#17 meer kan straffa eller skylla oss, såsom thet giorde förr än Christus kom medh nådhenne.
	Thetta lärer S. Paulus ij. Corint. iij. ther han sägher, At then klarheet j Mose ansichte återwender, för then klarheet skul, som är j Jesu Christi ansichte. Thet är, Mose embete, som oss til skam gör, och medh sitt sken vppenbarar wåra synd, gör oss intet ondt meer, eller medh dödhenom förskrecker, såsom tilförenna. Ty wij haffue nu Christi ansichtes klarheet, thet är, nådhennes embete, genom huilket wij kenne Christum, och få hans retferdigheet lijff och styrckelse, ther jgenom wij fulborde Laghen, dödhen och heluetet offuerwinne, Såsom ock the tree Apostlar sågho på berghet Thabor, Mosen och Eliam, och doch för them intet förskrecktes, för then liuffligha klarheet skul j Christi ansichte. Men Exodi xxxiiij. läs man, huru Jsraels barn icke kunde lijdha then klarheet och sken, som war vthi Mose ansichte, vthan han moste hålla ther itt teckelse före, Ty ther war Christus icke skenbarligha när.
TY Laghen haffuer triggiahanda Läriungar. The förste, äro the som höra Laghen och förachta them, föra itt ondet leffuerne vthan all fruchtan, Til thessa kommer intet Laghen. Hwilkas Figur woro the Kalffdyrckare j öknenne, för hwilka skul Mose kastadhe Tafflonar sönder, och lät Laghen intet komma til them. 
	The andre, äro the som tagha til at fulborda Laghen medh sijn eghen krafft, vthan Gudz nådh. The samme äro betydde genom them som icke kunde see Mose ansichte, tå han annan gången fram kom medh Tafflomen. Til thessa kommer Laghen, men the lijdha henne intet, Therföre göra the itt teckelse ther offuer, och föra itt skrymteskt leffuerne medh vthweres Lagsens gerningar, hwilket doch Laghen altsamman gör til synd, när teckelset borttaghet warder. Ty Laghen vthwijsar, at wår förmågha, Christi nådh föruthan, är intet.
	Thet tridie, äro the som klarligha see Mosen vthan teckelse. Thet äro the som förstå Lagsens mening, huru hon kräffuer omögheligh ting. Ther haffuer tå synden sin fulla gång, ther är dödhen mechtigh/ ther är Goliats spiut så förfärligha stoort, at thes vdd wel sex hundrat Siklar håller, så at all Jsraels barn flyy moste, Föruthan then ene Dauid, Christus wår HErre, then oss jfrå alt thetta förlossar. Ty om Christi klarheet icke komme till medh, ther sådana Mose karheet är, syndennes och dödzens förskreckelse fördragha. Thesse falla jfrå alla sina gerningar och förtröstning på eghen förmågho, och bruka Laghen, allenast til at lära kenna sina synder, och trengta effter Christum, Hwilket ock thet retta Mose embete är, och Lagsens eghen art.
	Thet haffuer Mose ock sielff giffuit til kenna, nemligha, at hans embete och Lära waara skulle in til Christum, och sedhan återwenda, Ther han sägher, Deut. xviij. HERREN tin Gudh skal vthaff tina brödher vpweckia tigh en Prophet, såsom migh, Honom skalt tu höra etc. Thetta är wisseligha thet betsta och ädhlesta, och rette kernen på alt thet Mose talat och scriffuit haffuer, Thet ock Apostlanar så starckligha fördt och brukat haffua, til at stadhfesta Euangelium, och affleggia Laghen, Såsom ock Propheterna ganska mykit ther aff vthdraghit haffua. Ty effter Gudh vthloffuar här en annan Mose, then the höra skulle, moste han jw någhot annat lära, än Mose lärde, Vplåter ock Mose honom sina macht, och wijker vndan, at man nu honom höra skal. Så moste jw tå then samme Propheten icke lära någhor Lagh, Ty thet haffuer Mose fulkomligha noogh vthrettat, så at för then skul icke behöffdes någhon annan Prophet vpweckia. Therföre är thet wisseligha sagdt om nådhennes Läro och Christo.  
#18
	För then skul kallar ock S. Paulus Mose Lagh, thet Gamla Testamentet, Christus ock så, tå han thet Nyia Testamentet insatte. Och är förty itt Testament, at Gudh ther vthloffuar och beskedher folckena Canaans land, om the ellies höllo hwadh han budhit hadhe. Han gaff them thet ock, såsom han loffuat hadhe, och wardt stadhfest genom fårablodh och bockablodh. Men effter thetta Testament icke stoodh grundat på Gudz nådh, vthan på menniskiors gerningar, moste thet föråldras och bliffua om intet, Och Landet som loffuat och giffuit war, moste åter mist warda, therföre at gerningar icke kunna fulborda Laghen. Men itt annat Testament moste j stadhen vpkomma igen, thet icke på wåra gerningar grundadhes, vthan på Gudz ord och werck, at thet icke föråldras skulle, vthan bliffua warachtigt til ewigh tijdh. Therföre är thet ock genom thens dödh och blodh stadfest som ewigh är, och itt ewigt Land vthloffuat och giffuit. Thetta ware nu sagdt om Mose Böcker och embete.
Men nu må wel någor ock så frågha, huadh man tå om Propheterna och the andra Böker j Scrifftenne hålla skal. Ty swaras här, at the platt intet annat wilia eller göra än Mose, Vthan föra och driffua alt samma embete, hållandes folckena Gudz bodh och Lagh före. Och beflijta sigh ther om, at folcket icke skal genom falska Propheter och Predicare, jfrå Lagsens retta brwk, in uppå sina eghna gerningar och affgudhiska påfunder fördt warda, Vthan heller stadigt bliffua widh Lagsens retta sinne och mening, som är, at man ther aff kenna skal sijn swagheet, och sedhan sökia hielp när Christum. Therföre the ock offta klarlighare vthryckia hwadh Mose om Christo sagdt haffuer, och giffua Exempel före, ther man må see hwilke the äro, som Laghen rett förståndet haffua, eller ey, och hwadh begges theras löön eller straff warit haffuer. Ther medh Propheterna tå icke annat äro, än Mose och hans embetes witne, Aff hwilkom the ock allan sin wijsdom, och hwadh the scriffua och lära, vndfått haffua.
Wil nu ock någhor här sökia hemlighit sinne, och then Leuiteska Laghen och Presterskapet, til andeligh vthtydhelse dragha, han må thetta korteligha haffua för een rettelse. Först, at han medh then öffuersta Presten platt ingen annan beteknar eller vthtydher, än Christum allena, såsom then Epistel til the Ebreer, thet klarligha noogh lärer. Theslikes är ock Christus sielff, bådhe offer och Altare. Therföre, lijka som then Leuitiske öffuerste Presten, medh sitt offer the synder borttoogh, som icke woro aff naturen synder. Så haffuer ock wår öffuerste Prest, Christus, genom sitt eghet lekamens och blodz offer, borttaaghit then retta syndena, som aff naturen synd är. Och en tijdh ingången genom Förloten til Gudh, På thet han oss een ewigh försoning göra skulle. Sedhan betydha then öffuersta Prestens söner, som vmgingo medh thet dagligha offret, alla Christna menniskior, Hwilke ock offra sigh sielffua Gudhi, och genom then helgha Anda och kärleken syndena, och hwadh quart är aff then gamla menniskiona, förtära och vpbrenna, Hwilket är itt offer, som för Gudhi så wel luchtar, thet är, thet gör för honom itt gott och reent samwet. Alltså vthtydher thetta S. Paulus Roma. xij. ther han lärer, at wij skole offra wåra kroppar Gudhi til itt leffuande, heligt och tacknemlighit offer.
	På thet sidsta, skal hwar och en, som thenna vthtolckadha Swenska Biblia läsandes warder, låta sigh wara förmanat, Om här någhot förekommer, thet honom icke synes drabba rett, at han tå icke alt förhastigh är, sådant at straffa, förwandla, eller effter sitt hoffuudh retta, Vthan låter thet bliffua som thet är, så länge han warder fullwiss ther vppå, at han thet medh rett och skäl göra kan, Ellies kan then samma wel så snart fela som Tolcken, then til ewentyrs sigh j sakenne någhot mer och yterlighare beflijtat haffuer
#19 til at vthleta hwadh rettest är. Så haffuer man och här vthinnan icke så mykit efterfolgdt then Latiska Biblien, som then Tydska D. Mart. Luth. så wel j Förspråk, Gloser, Notuler/ Concordantier och Ordning, som j sielffua Texten. Therföre at samma Tydska Biblia icke allenast mykit liusare och förståndelighare är än then Latinska, vthan at hon ock så dragher närmer in til then Ebreiska Texten. Thet hwar och en bekenna moste, som bådha them flijteligha medh någhot förstånd läs. Jcke är heller thetta arbete giordt för theras skul, som sigh tyckia låta sådant intet bhöffua, Vthan man haffuer thet giordt Gudhi til äro, och the fattigha eenfåldigha Christna här j Riket til tienst, som lust och kärleek haffua til Gudz ord, och äro doch vthi Latinen eller annor tungomål, ther then helgha Scrifft vthi bescriffuin är, icke så förfarne, at the ther vth någhon wiss grund tagha kunna. Och ändoch ingen kan sigh aff någhon ting beröma, så är likwel thenna vthtolckning på Gudz wegna sådana, at froma menniskior, som större wilia haffua til at j så måtto någhot lära, än eens annars arbete förtala och straffa, måghä här vthaff haffua een hielp, så lenge medh tijdhen någhor kan komma, then Gudh medh höghre förstånd, större förfarenheet och medh annor leglighare medhel begåffuar, til at görat bätre. Huilket ock thes lettare ske må, at så mykit til sakenne allaredho giordt är. Then Alzmechtighaste Gudh werdighas til at fulborda sitt werck, som han begynt haffuer, AMEN.

#1201 
Förspråk på thet Nyia Testamentet.

SÅsom thet Gamla Testamentet är een Book, ther vthi Gudz Lagh och bodh scriffuin äro, och sedhan hwadh som skeedt är, bådhe medh them, som samma Gudz Lagh hållet, så ock medh them, som them icke hållet haffua. Altså är ock thet Nyia Testamentet een Book, j hwilko Euangelium och Gudz löffte äro skriffuin, samt med thet som skeedt är, bådhe med them, som ther vppå troodt, och them som icke troodt haffua.
Ty Euangelium är itt Grekeskt ord, och lydher så mycket som gott bodhskap, godh nymäre, godh nyy tidhende, gott anskrij, ther aff man sägher och siunger, och är gladh. Såsom tå Dauid offuerwan then stora Goliath, kom itt gott anskrij och trösteligh nyy tidhende jbland then Judeska almoghan, At theras gruffuelighe fiende war slaghen, och the friyadhe och frelste woro, och komo til fridh och roligheet, Ther aff the sungo och sprungo, och woro gladhe. Altså är ock nu thetta Gudz Euangelium och Nyia Testament, itt gott nymäre och anskrij, som vthropat är j alla werldena, aff Apostlanar, om en rett och sanskylligh Dauid, then medh syndenne, dödhen och dieffuulen strijdt, och them offuerwunnet haffuer, och ther medh alla them, som j syndenne fångne, dödhenom tilegnadhe, och vnder dieffuulsens wold woro, vthan all förtienst förlossat haffuer, gjordt them rettferdigha, leffuande och saligha, och lätit them komma til fridh, och heem igen til Gudh, Hwarföre the ock wel måghe siunga, loffua Gudh och glädhias, Om the ellies thet fullkomligha troo, och j troonne beståndighe bliffua kunna.
Sådana anskrij och trösteligh nymäre, eller Euangelisk och Gudheligh nyy tidhende, kallas ock itt Nytt Testament, Therföre, at såsom thet är itt Testament, när een dödhsiwk menniskia beskickar om sina äghodelar, at the effter hennes dödh benemdom arffuingom vthdelas skola. Så haffuer ock Christus, förr än han leedh dödhen, beskickat och befalt vthropa sådana Euangelium j hela werldena. Och ther medh allom them, som ther vppå troo, tilegnat alt sitt godz och äghodelar, Thet är, Sitt lijff, med hwilko han dödhen vpswolghet haffuer, Sina rettferdigheet, med hwilka han syndena affskrapat haffuer, och sina saligheet, med hwilka han then ewigha fördömelsen offuerwunnet haffuer. Så kan jw nu een fattigh menniskia, som medh syndenne, dödhen och heluetet bekayat är, intet tröstelighare någhon tijdh få höra, än sådana dyrbar, och liufflighit bodhskap om Christo, Ty moste ock hennes hierta stoorligha fröghdas och glädhias ther offuer, om hon ellies troor, at så j sanning är.
Och haffuer Gudh til at styrckia sådana troo, thetta sitt Euangelium och Testament, tijdt och offta genom Propheterna j thet Gamla Testamentet vthloffuat, Såsom Paulus säger Rom. j. Jagh är affskild til at predica Gudz Euangelium, hwilket han tilförenna vthloffuat haffuer genom sina Propheter j then heligha Scrifft, om sin Son, den honom född är aff Dauidz sädh.
Och at wij någhot om somligh the tillsäyelse eller löffte röre, War thet thet första, tå Gudh sadhe til Ormen Gene. iij. Jagh skal settia en fiendskap emellan tigh och quinnona, och emellan tina Sädh och hennes Sädh, Then 
#1202 samme skal söndertrampa titt hoffuudh, och tu skalt stinga honom j hans hääl. Christus är thenna quinnonnes Sädh eller aff födha, hwilken Ormens, thet är, dieffuulens hoffuud, som är synden, dödhen, heluetet och all hans krafft söndertrampat haffuer. Ty vthan thenna Sädhen, kan ingen menniskia vndkomma dödhen eller heluetet.
Jtem, wardt thet ock Abraham tilsagdt Gene. xxij. Vthi tinne Sädh skola all folck på iordenne welsignat warda, Christus är then samma Abrahams Sädh, som S. Paulus säger Galat. iij. Han haffuer welsignat hela werldena genom Euangelium. Ty ther Christus icke är, ther är än nu förmaledielse, som kom offuer Adam och alla hans barn, tå han syndat hadhe, at the allesamman skulle wara sake til dödhen och heluetet. Emoot then förmaledielse, welsignar nu Euangelium hela werldena, ther medh, at thet vthropar och vppenbarligha förkunnar, at hwilken som troor vppå thenna Abrahams Sädh, han skal wara welsignat, thet är, han skal wara löös jfrån syndenne, dödhen och heluetet, och bliffua rettferdigh, leffuande och saligh til ewigh tijdh. Såsom Christus sielffuer sägher Johan. xj. Hwilken som troor vppå migh, han skal aldrigh döö.
Wardt thet ock så Dauid tilsagdt ij. Reg. vij. ther Gudh sadhe, Jagh skal uppweckia tina Sädh effter tigh, Han skal byggia mino nampne itt Hws, Och iagh skal stadhfesta hans Rike ewinnerligha. Jagh skal wara hans fadher, och han skal wara min Son, etc. Thet är Christi Rike, ther om Euangelium lydher, itt ewigt Rike, lijffzens, salighetennes och retterdighetennes Rike, vthi hwilko alle the som troo, bliffua aff medh syndennes och dödhzens fängelse.
Monga sådana Euangelisk löffte och tillsäyelse, finnas ock j the andra Propheterna, Såsom Michee v. Och tu Bethlehem Ephrata, som liten äst jbland Juda tusende, Vthu tigh skal migh komma then, som j Israel en Herre wara skal.
Jtem, Osee xiij, Jagh skal lösa them vthu heluete, och hielpa them jfrå dödhen.
Så see wij nu, at Euangelium icke annat är, än een Predican och förkunning om Christo, Gudz och Dauidz Son, sann Gudh och menniskia, hwilken med sin dödh och vpståndelse alla menniskiors, som på honom troo, synd, dödh och heluete offuerwunnet och borttaghit haffuer. At Euangelium altså itt stackot och itt långt tal är, och then ene må thet bescriffua steckre, then andre lengre. Then bescriffuar thet lengre, som monga Christi gerningar och ord bescriffuar, Såsom the fyra Euangelister göra. Men then bescriffuar thet steckre, som intet scriffuar om Christi gerningar, vthan korteligha föregiffuer, hurulunda han genom sin helgha dödh och vpståndelse, syndena, dödhen och heluetet offuerwunnet haffuer, för them som på honom troo, Såsom S. Petrus och Paulus göra.
Therföre må tu se til, at tu icke gör aff Christo Mosen, eller en Laghbook aff Euangelio, Såsom här til dags skeedt är. För ty Euangelium faar icke enkom effter wåra gerningar, at wij ther medh frome och salighe warda skola, Ja, thet fördömer sådana gerningar, Vthan thet faar allenast effter troon på Christum, At han haffuer för oss offuerwunnet, syndena, dödhen och heluetet, och altså giordt oss froma, leffuande och saligha, icke genom wåra gerningar, vthan genom sina eghna gerningar, dödh och pino, at wi oss måghe tiltagha och eghna hans dödh och segher, likawist som wij thet sielffue giordt hadhe.
#1203
Men thet Christus vthi Euangelio, jbland annat lärer ock teslikes Laghen, och giffuer mong bodh, skal icke reknas för hans yppersta och retta werff, som han hadhe hijt til werldena. Vthan thet skal reknas såsom alla andra hans welgerningar, ther medh han wåra skröpligheet tiente. Och lijka som när man weet hwadh hans gerningar och bedreff war, weet man än tå icke ther medh thet retta Euangelium, Ty ther medh weest tu än nu icke, at han tigh til godho, syndena, dödhen och heluetet öffuerwunnet haffuer. Altså är ock icke thet weta Euangelium, när tu än sådana läro och bodh weest, Vthan tå then rösten kommer, som säger, Christus är tin eghen, medh leffuerne, läro, gerningom, dödh, vpståndelse, och alt thet han är, haffuer, gör och förmå.
Altså see wij ock, at han icke nödhgar eller twingar, vthan wenligha lockar, säyandes, Salighe äro the fattighe, etc. Och Apostlanar bruka ock teslikes sådana ord, Jagh förmanar, Jagh bedher, etc. Så at man allestädz jw seer, huru Euangelium icke är en Laghbook, vthan retzligha är een predican och förkunning om Christi welgerningar, som han oss bewijsat och tilegnat haffuer, om wij troo.
Men Moses j sina Böker driffuer, twingar, trughar, slåår och straffar gruffueligha, Ty han är en Laghscriffuare och driffuare. Ther aff kommer, at för enom Christnom är ingen Lagh satt, Som S. Paulus säger j. Timo, j. För then skul, at han genom trona rettferdig, leffuande och saligh är, Och behöffuer nu intet meer, än at han sådana troo medh godha gerningar bewijsar.
Ja, hwar troon är, kan hon icke annat än bewijsa sigh, lära och bekenna sådana Euangelium för andra menniskior, och wåghar sitt lijff ther före. Och alt thet man leffuer och gör, thet skickar han sin nästa til nytto och hielp. Jcke allenast, at han til sådana nådh och komma må, Vthan tienar honom ock medh lijff, godz och alt thet han åstadh kommer, såsom han seer, at Christus giordt haffuer, och fölier altså Christi exempel effter.
Thet meente ock Christus, tå han på sidstonne intet annat bodh gaff, än om kärleken, På hwilkom man kenna skulle hans Läriungar och the retta Christna. Ty hwar kärleken och gerninganar icke vthbrista och effterfölia, ther är icke then sannskylligha troon, ther haffuer Euangelium än nu icke rett fattat, och Christus är ther icke retteligha kender. Sij, thetta är nu thet retta settet til at läsa thet Nyia Testamentet, och hela then helgha Scrifft. Therföre winlegge sigh hwar och en from Christen thet hålla, at han icke menger Laghen och Euangelium tilhopa medh hwart annnat.

#1376 Förspråk på S. Pauli Epistel til the Romare
Thenna Epistel ær thz retta hoffuudstycket aff Nyia Testamentet, och thet alraklaresta Euangelium. Then wel werd är, at een Christen menniskia ey alleast wiste henne ord jfrå ord vthan till, vthan ock dagligha ther medh vmginge, såsom medh siälennes dagligha brödh. Ty hon kan aldrigh förmykit eller förwel lösen eller betrachtat warda. Och jw meer hon handlas, jw kostelighare warder hon, och jw bäter smakar hon. Therföre är ock nu thetta förspråk giordt, medh hwilko beredhes, såsom en ingång j samma Epistel, så at hon må thes bäter förståås. Ty hon haffuer här til dags medh monga glosor mykit warit förmörkrat, then doch aff sigh sielff är itt klart liws, noogh förmåendes vplysa och förklara hela Scifftena.
J förstonne moste wij lära kenna orden, och weta, hwadh S. Paulus menar medh thesse ord, Lagh, Synd, Nådh, Troo, Retferdigheet, Kött, Ande, och sådana flere, annars är fögho nytta läsa här vthi.
Thetta ordet Lagh, moste här icke förståås som man pläghar ther medh förstå en lärdom, hwadh man göra eller låta skal. Såsom thet tilgåår medh menniskiors Lagh, ther man gör Laghen fyllest nedh gerningom, om thet än icke skeedde aff hiertat, Men Gudh dömer effter hiertans grund. Therföre wil och hans Lagh haffua hiertans grund, och låter sigh icke nöya medh gerninganar, vthan heller straffar the gerningar som icke göras aff hiertat, såsom skrymterij och lögn. För hwilka saak alla menniskior kallas lögnachtighe, Psalmo cxvj. Ty ingen menniskia håller, eller kan hålla Gudz Lagh aff hiertans grund, vthan hwar man finner j sigh sielff olust til thet godha, och lust til thet onda. Ther nu icke är frij lust til thet godha, ther är icke hiertans grund til Gudz Lagh. Och ther medh är ther ock wisseligha synd och Gudz förtörnelse, ehuru ärlighit leffuerne och godha gerningar vthwertes skijna.
Ther aff besluter S. Paulus j then andra Cap. at Judanar äro alle syndare, och sägher, at allenast the som Laghen fulborda, äro rettferdighe för Gudhi, Och wil ther medh, at ingen fulbordar Laghen medh gerningar, vthan sägher heller til them, Tu lärer, man skal icke göra hoor, och tu gör hoor. Jtem, J hwilko tu dömer en annan, j thet samma fördömer tu tigh sielff, tå tu gör thet samma som tu dömer. Såsom han wille säya, Tu leffuer degheligha vthwertes j Lagsens gerningar, och dömer them som icke så leffua, och tu weest lära hwar man. Tu seer een agn j eens annars ögha, men j titt eghit ögha warder tu icke warse en bielka. Ty ändoch tu wel vthwertes håller Laghen medh gerningar för fruchtan skul, at tu icke skal warda straffat, eller för löön skul som tu wenter tigh ther före, så gör tu doch thet alt vthan lust och kärleek til Laghen, Ja, medh olust och twång, och giorde gerna annars, om icke Laghen wore. Aff hwilko fölier, at tu aff hiertat äst Lagsens fiende. Hwadh är tå thet tu lärer andra icke stiela, tå tu sielff äst en tiwff j hiertat, Och fulfolgdet gerna vthwertes medh gerninganar, om tu toorde? Som ock icke pläghar lenge wara medh sådana skrymtare, för än thz brister wel vth medh vthwertes gerningar. Så lärer tu tå andra, men tigh sielff intet, och weest icke sielff hwadh tu lärer, haffuer ey heller retteligha förstått Laghen. Ja, Laghen förökar syndena, som han sägher j v. Cap. Therföre at menniskian warder icke vthan Lagsens fiende, jw meer Laghen vthkräffuer, thet man icke göra kan.
Therföre sägher han j vij. Cap. Laghen är andeligh. Hwadh är thet? När Laghen wore lekamligh, tå skedde henne fyllest medh gerningar, Men
#1377 effter hon är andeligh, gör henne ingen fyllest, vthan alt thet tu gör, ginge aff hiertans grund, Men itt sådant hierta giffuer ingen vthan Gudz Ande, then gör menniskiona lijka widh Laghen, at hon fåår lust til Laghen aff hiertat, och gör sedhan alt, icke aff fruchtan eller twång, vthan aff frijtt hierta. Så är nu Laghen andeligh, j thet hon wil medh sådana andelighit hierta elskas och fulbordas, och kräffuer en sådana Anda. Ther han icke är j hiertat, thet bliffuer synd, olust, fiendskap emoot Laghen, then doch godh, rett och heligh är.
Så skalt tu nu wänias widh orden, at ther skil mykit på, göra Lagsens gerningar, och fulborda Laghen, Lagsens gerningar, är alt thet menniskian gör eller göra kan aff Laghen, aff sin eghen frij wilia, och egna kraffter, Men then stund medh sådana gerningar, är olust j hiertat och twång til Laghen, äro sådana gerningar alla förtapadha, och til intet nyttigha. Thet menar S. Paulus j iij. Cap. tå han sägher, Genom Lagsens gerningar warder ingen menniskia retferdigh för Gudhi. Här aff seer tu nu, at icke annat är än bedrägherij, ther somlighe lära, at man medh gerningar skal beredha sigh til nådhena. Huru kan then beredha sigh medh gerningar til thet gott är, som ingen godh gerning, vthan olyst och owiliogt hierta gör? Huru skal then gerning wara Gudhi behagheligh, som aff itt olustigt och owiliogt hierta gåår?
Men fulborda Laghen, är medh lust och kärleek göra Lagsens gerningar, och leffua ärligha och wel, frij vthan Lagsens twång, lijka som ingen Lagh eller straff wore. Men sådana lust eller frij kärleek, giffuer then helghe Ande in j hiertat, som han sägher j v. Cap. Men Anden warder icke giffuin, vthan allenast vthi, medh, och genom trona på Jesum Christum, som han sägher j första Cap. Så kommer icke troon, vthan allenast genom Gudz ord eller Euangelium, thet Christum förkunnar, huru han är Gudz Son och Menniskia, dödher och vpstånden för wåra skul, Såsom han j iii. iiij. och x. Cap. sägher.
Här aff kommer, at troon allena gör menniskiona retferdigha, och fulbordar Laghen, Ty hon förer andan medh sigh aff Christi förtienst. Men Anden gör menniskiona lustigha och frijhiertadha, såsom Laghen kräffuer, Så gå tå godha gerningar sielff kraffdt aff tronne, Thet menar han j iij. Cap. sedhan han Lagsens gerningar bortkastat hadhe, at thet lydher, såsom han wille nedherleggia Laghen genom trona. Ney (sägher han) wij vprette Laghen genom trona, thet är, wij fulborde Laghen genom trona.
SYnd heter j Scrifftenne, icke allenast then wthwertes gerningen, vthan alt thet som dragher och tilbögher til then vthwertes gerningena, nemligha, hiertans grund medh alla kraffter, Så at ingen vthwertes gerning kan reknas ond och kallas synd, vthan hon gåår aff hietans grund. Och seer Scrifften besynnerligha til hiertat och på rotena och vrsprunget til all synd, som är otroon j hiertans grund. Så, at såsom troon allena retferdighar, och haffuer Andan och lust medh sigh til godha vthwertes gerningar, Så syndar ock otroon allena, och vpwecker kötet, och gör lust til onda vthwertes gerningar, Såsom Adam och Heue skeedde j Paradijs, Gene iij.
Här aff kommer, at Christus nempner allena otrona synd, Johan. xvj. tå han sägher, Anden skal straffa werldena för synd, Ty at the icke troodde på migh, Therföre förr än godha eller onda gerningar skee, såsom godh eller ond frucht, moste tilförenna wara j hiertat troo eller otroo, såsom een root, musten och hoffuudhkrafften til alla synd. Hwilken ock therföre kallas j Scrifftenne, Ormahoffuudh, och gamla Drakans hoffuudh, thet quinnonnes sädh eller afffödha, som är Christus, sönderkrossa skulle, såsom Adam loffuat wardt.
#1378 
Nådh och gåffwa skil vppå. Nådh heter retzligha Gudz gunst och hulheet, som han haffuer til oss j sigh sielff, aff hwilka han warder benäghen til at giwta j oss sin Anda medh hans gåffuor. Såsom j v. Cap. wel vthtryckes, tå han sägher, Nådh och gåffua j Christo etc. Och ändoch gåffuan och Anden daghligha förkoffwra sigh, och äro icke än nu så fulkomoligha, at ond luste och synd bliffua jw än nw quarre j oss, och stridha emoot Andan, såsom han sägher j vij. Cap. och Gala. v. Och såsom Genesis iij, sagdt är, at itt haat skulle wara emellan quinnonnes sädh och ormens sädh. Så gör likwel nådhen så mykit, at wij för Gudhi wardom aldeles reknadhe retferdighe. Ty hans nådh delar eller styrckiar sigh icke, såsom gåffuonar göra, vthan anammar oss aldeles vthi Gudz hyllest för Christi skul, then wår förswarare och midlare är, och för thet at gåffuonar äro begynta j oss.
Så förståår tu tå thet vij. Cap. ther S. Paulus kallar sigh än nu en syndare. Och doch vthi thet viij. sägher, at vthi them som j Christo äro, är intet fördömelighit. För kötet skul thet än nu odödhat är, äre wij än nu syndare, Men effter wij troo på Christum, och haffue Andans begynnelse, är oss Gudh så gunstigh och nådheligh, at han sådana synd intet achta eller döma wil, vthan wil göra medh oss effter trona j Christo, til tess synden warder dödhat.
TRoo är icke någhor menniskligh mening eller dröm, then somlighe hålla för troo. Hwilke när the see ingen bätring j leffuernet eller godha gerningar effterfölia, falla the vthi then willo, at the säya, Troon är icke noogh, man moste göra gerninganar, skal man warda from och saligh. Thet kommer ther aff, tå the höra Euangelium, så falla the til, och göra sigh aff sina eghna kraffter en tancka j hiertat, som sägher. Jagh troor, thet hålla the tå för een reet troo. Men såsom thet är en menniskligh dicht och tancke, kan thet intet förwandla hiertat til någhon godheet, therföre fölier ther ock ingen bätring aff j leffuernet.
Men troo är itt Gudz werck j oss, thet oss förwandlar och på nytt födher aff Gudhi, Johan. j. Och dödhar then gamla Adam, och gör oss platt andra menniskior j hierta, hoogh, sinne, och j alla kraffter, och haffuer then helgha Anda medh sigh. Hon är itt lijffachtigt och krafftigt ting, så at omögheligit är, at hon icke altijdh skulle göra thet gott är. Hon fråghar ock icke om godha gerningar skola göras, vthan förr än man fråghar, haffuer hon giordt them, och är alt jemt j öffningenne. Men then sådana gerningar icke gör, then är een trolöös menniskia, famlar och söker om kring sigh effter trona och effter godha gerningar, och weet hwarken hwadh troo eller godha gerningar äro.
Troo är en lijffachtigh och stadigh förtröstning til Gudz nådh, så wiss att man tusende resor dödde ther offuer. Och sådana förtröstning på Gudz nådh, giffuer menniskionne lust och wilia til Gudh, och til alt thet skapat är, hwilket then helghe Ande gör j troonne, Ther aff warder man wiliogh och lustigh til at göra allom gott vthan twång, allom til tienst wara, all ting lijdha Gudhi til wilia och loff, then honom sådana nådh bewijsat haffuer. Så at omögheligit är, skilia gerningena jfrå troonne, såsom omögheligit är, skilia loghan och verman jfrå eeldenom. Therföre tagh tigh wara för tin eghen falska tancka, och för onyttigha squalrare, som låtas wijse wara mykit at döma om trona och godha gerningar, och äro  doch alrastörste dårar. Bedh Gudh, at han werckar trona j tigh, annars bliffuer tu wel vtan troo til ewigh tijdh. ehwadh tu tencker eller gör.
REtferdigheet är nu såda troo, och heter Gudz rettferdigheet, eller then för Gudhi geller, Therföre at Gudh giffuer henne, och recknar henne för rettferdigheet, för Christi wår medlares skul, och kommer menniskiona til at giffua hwariom och enom thet honom bör. Ty genom trona warder menniskian
#1379 quitt widh synden, och fåår lust til Gudz bodh, ther medh giffuer hon Gudhi hans äro, och betalar honom huadh hon honom skylligh är. Men menniskiomen är han wilieligha til tienist, medh thet han kan, och betalar ock så ther medh hwariom manne. Sådana retferdigheet kan icke wår natur, frij wilie, eller wåra kraffter åstadh komma. Ty såsom ingen kan sigh sielffuom giffua trona, så kan ock ingen aff sigh sielff borttagha otrona. Huru wil han tå borttagha någhon then minsta synd? Therföre är alt falskt, skrymterij och synd, som vthan trona eller j otroonne skeer, Rom. xiiij. thet skijne så gott som thet kan.
Kött och Anda moste tu icke så här förstå, och kött är allenast thet okyskheet på rörer, och Ande thet som inwertes j hiertat på rörer, Vthan kött kallar Paulus såsom Christus Johan. iij. Alt thet aff kött födt är, hela menniskiona medh krop och siäl, medh förnufft och all sinne, therföre at alt thetta handlar effter kötet, så at tu ock wel må kalla then kötzligh, som vthan nådhen om högha andeligha saker mykit talar eller lärer, såsom tu wel förstå må aff kötzens werck, som Paulus vprecknar, Gal. v. ther han ock ketterij och haat kallar kötzens werck. Och Ro. viij. sägher han, at Laghen warder förswaghat för kötet skul, hwilket icke om okyskheet, vthan om alla synder och alramest om otroo sagt är, hwilken then alra andelighasta synden är.
Twert emoot må tu ock kalla then menniskio andeligh, som all ting handlar effter Andan, ändoch hon medh vthwertes gerningar vmgåår, såsom Christus tå han Läriunganars fötter twådde. Och Petrus tå han förde båten och fiskiadhe. Så at kött är then menniskia, som inwertes och vthwertes leffuer och werckar, thet som til kötzens nytto och timelighit leffuerne tienar. Ande är then menniskia som inwertes och vthwertes leffuer och werckar, thet som til Andan och til thet tilkommande liffuet tienar.
Vthan sådana förstånd om thenna ord, warder tu aldrigh förståndande thenna Epistlen, eller någhon book j then helgha Scrifft. Therföre tagh tigh wara för alla Lärare, som thesse ord annars bruka, ware sigh hoo the helst wara kunna. Nu wele wij see til Epistlen.
EFter en Euangelisk Predicare tilhörer j förstonne at straffa och til synd göra medh Gudz Lagh, alt thet som vthan Andan och trona på Christum leffuat warder, aff hwilko menniskian drags til at kenna sigh sielffua, thet är, sijn eghen skröpligheet och jemmer, och warder ther aff ödhmiukat och begärar hielp. Så gör ock S. Paulus här, begynnandes j första Capit. straffa otrona och the groffua synder, the ther skenbarligha äro, såsom {Hedh ninganars} [Hedhninganars] synder woro, och än nu äro andra fleres, som leffua vthan Gudz nådh. Och sägher, Gudz wredhe aff himmelen warder vppenbar genom Euangelium offuer alla menniskior, för theras ogudhachtigheet och odygd skul, Ty ändoch the weta och dagligha förfinna, at en Gudh är, så är doch naturen vthan nådhen aff sigh sielff så ond, at hon hwarken tackar eller ärar honom, Vthan förblindar sigh sielff, och faller vthan återwendo vthi arghare wesende, til tess hon kommer til affgudherij, stumma synder, och alla laster, Och til medh låter sådant ostraffat bliffua på androm.
Vthi ij. Cap. strecker han ock sådana straff widhare vth på them som synas vthwertes frome wara, och synda doch hemligha, sådana som Judanar woro, och än nu alle skrymtare äro, som vthan lust och kärleek wel leffua, Men j hiertat äro the Gudz Lags fiendar, och doch gerna döma andra, Såsom alla skrymtares art är, at the hålla sigh sielffua klara och rena, och äro doch fulle med girigheet, haat, högferd och alla slemheet, Matt xxiij. Hwilke äro the samme som Gudz mildheet förachta, Och effter sins hiertas hårdheet, samka offuer sigh Gudz wredhe. Så at Paulus, såsom en rett Lagsförklarare, låter ingen bliffua vthan synd, vthan förkunnar allom them Gudz wredhe, som aff naturen eller sijn eghen krafft wilia haffua itt gott leffuerne,
#1380 och låter them icke bättre wara än the vppenbara syndare. Ja, han sägher at the äro hårdhiertadhe och obootferdighe.
Vthi iij. Cap. gör han them bådha lijka, och sägher, at then ene är som then andre, allesammans syndare för Gudh. Vthan thet, at Judanar hadhe Gudz ord, ändoch monge aff them troodde intet ther vppå. Doch är för then skul Gudz trofastheet och sanferdigheet icke vthe. Och dragher han thz talet j lj. Psalmen här in, at Gudh bliffuer rett j sijn ord. Sedhan kommer han åter ther på, och bewijsar ock så genom Scriffter, at the alle äro syndare, och at ingen genom Lagsens gerningar warder rettferdigh, Vthan Laghen är giffuin til at man må kunna kenna syndena. Ther effter begynnar han tå, och lärer then retta wäghen, huru man skal warda from och saligh, Och sägher, The äro alle syndare och vthan berömelse för Gudhi, men the moste vthan förtienst warda retferdighe genom trona på Christum, then oss sådant förskyllat haffuer med sitt blodh, och är oss worden en Nådhastool aff Gudhi, then oss alla framfarna synder förlåter, med hwilko han bewisar, at hans retferdigheet som han giffuer j troonne, hielper oss allenast, hwilken på then tijdhen genom Euangelium vppenbarat, och tilförenna genom Laghen och Propheterna betyghat war. Altså warder Laghen genom trona vprettat, ändoch Lagsens gerningar ther medh nedherleggias, så at man icke kan beröma sigh aff them.
Vthi thet iiij. Som han nu vthi the iij. första Capit. vppenbarat haffuer syndena, och lärdt troonnes wägh til retferdighetena, begynnar han nu möta någhra insaghor och gensägningar. Och tagher före then som the mest alle plägha haffua, som höra talas om trona, huruledhes hon retferdighar vthan gerningar, och säya, Skal man tå nu inga godha gerningar göra? Alltså håller han här Abrahan före, och sägher, Hwadh haffuer tå Abraham giordt medh sina gerningar, haffuer thet alt om intet warit? Woro hans gerningar intet nyttigha? Och besluter, at Abraham vthan alla gerningar, allenast genom trona wardt retferdigh, så plat, at förr än han hadhe giordt then gerningen, at han omskar sigh, wardt han prijsat j Scrifftene, at han genom sina troo retferdigh war, Gene, xv. Haffuer nu then gerningen, som war hans omskärelse, intet giordt til hans retferdiheet, then doch Gudh honom bödh, och war jw een godh gerning, at han Gudhi hörigh war, så warder ock wisseligha ingen annor godh gerning någhot görandes til retferdigheten. Vthan såsom omskärelsen war Abrahe til itt vthwertes tekn, aff huilko han sina retferdigheet j troonne bewijste. Så äro ock alla godha gerningar icke annat än vthwertes tekn, som fölia aff troonne, och bewisa at menniskian är för Gudhi inwertes retferdigh, såsom een godh frucht bewisar at trädh är gott.
Ther medh stadfester nu S. Paulus, såsom medh itt krafftigt Exempel vthu Scrifftenne, thet han tilförenna lärdt hadhe j iij. Capit. om trona. Och dragher ther til än nu itt Dauidz witnesbyrd j xxxij. Psalmen, then ock sägher, at menniskian warder retferdigh vthan gerningar, ändoch hon icke vthan gerningar är, tå hon retferdigh worden är. Sedhan strecker han thet Exempel vth emoot alla andra Lagsens gerningar, och besluter, at Judanar icke kunna wara Abrahams arffuingar, allenast för blodzens skul, mykit mindre för Lagsens gerningar skul, Vthan the moste erffua Abrahams troo, om the wilia wara rette arffuingar. Effter Abraham, förr än Laghen komo antingen omskärelsens eller Mosi, war retferdigh worden genom trona, och kallat en fadher åt allom them som troo. Och så mykit meer at Laghen kommer snarare wredhe åstadh än nådh, effter ingen fulbordar Laghen medh kärleek och lust. Therföre moste allena troon hemta then nådhen vp, som Abraham loffuat war. Ty sådana Exempel äro ock för wåra skul scriffuen, at wij ock troo skole.
#1381
Vthi thet v. kommer han til troonnes frucht och werck, såsom är fridh, frögd, kärleek til Gudh och hwar man, säkerheet, frijmodigheet, och stadigt hopp j bedröffuelsen, Ty sådant fölier alt effter, ther troon rett är, för thet osäyeligha godha skul, som Gudh oss bewisat haffuer j Christo, at han haffuer låtet honom döö för wåra skul, förr än wij honom ther om bidhia kunde, Ja, tå wij än nu fiendar worom. Så haffue wij nw, at troon vthan alla gerningar retferdighar, och at icke fölier för then skul, at man inga godha gerningar göra skal, vthan at the sanskylligha gerningar icke vthe bliffua, Aff huilkom the werckhelghon intet weta, och dichta sigh sielffuom eghna gerningar, ther hwarken fridh, frögd, säkeheet, kärleek, hopp eller någhor Christeligh gernings art vthi är.
Ther näst brukar han en lustigh vthgång och spacering, och förtelier hwardhan bådhe synd och rettferdigheet, dödh och lijff kommer, och setter thessa twå emoot hwar annan, Adam och Christum, och wil så säya, Therföre moste Christus komma såsom en annar Adam, then oss sina retferdigheet tileghna skulle, genom een nyy andeligh födzlo j troonne, såsom then andre Adam haffuer låtet komma syndena på oss, genom then gamla kötzligha födzlon.
Så warder åter här medh kunnogt och fast, at ingen kan hielpa sigh vthu syndenne til retferdigheet medh sina kraffter, lijka som han ey heller affstyra kan, at han icke warder kötzligha född. Warder ock här medh bewisat, at Gudz Lagh, som medh retto hielpa skulle (om annars någhot hielpa skulle til retferdigheet) är ey allenast kommen medh ingen hielp, vthan haffuer ock förökat syndena, Ty then onda naturen fåår thes större olust til Laghen, och wil thes meer sleckia sin lusta, jw meer Laghen thet förbiwdher. Så at jw bäter man förstår Laghen, jw meer besinnar man sijn armodh, och at han thes bäter behöffuer Christum, then wår skröpligha natwr medh sina nådhe hielpa kan.
Vthi thet vj. tagher han sigh före troonnes yppersta werck, som är Andans stijdh emoot kötet, til at fulkomligha dödha syndena och begärelsen, som än nu quarr är sedhan man retferdigh worden är. Och läter oss, at wij icke så aldeles ärom friyat genom trona jfrå synderna, at wij platt fåfenge och säker wara skole, såsom ingen meer synde på ferde wore. Men ther är än nu synd, ändoch hon warder icke reknat til fördömelse, för trona skul som emoot henne stridher. Therföre haffue wij noogh til at skaffa medh oss sielffuom så lenge wij leffue, at wij måghe späkia wår krop, dödha hans lustar, och twinga hans lemmar, at the bliffua andanom hörighe, och icke lustanom, medh hwilko wij Christi dödh och vpståndelse lijke warde, och wår döpelse fult göre (then ock syndennes dödh, och nådhennes nyia leffuerne betydher) til tess wij aldeles rene warde aff syndenne, och lekamligha vpstå medh Christo, och leffue ewinnerligha.
Och thet kunne wij göra (sägher han) effter wij äro vthi nådhenne och icke vthi Laghen. Hwilket han sielff vtthlegger, at wara vthan Lagh, är icke så mykit sagdt, som, ingen Lagh haffua, at hwar man må göra hwadh honom löster. Men wara vnder Laghen, är när wij vthan nådh vmgå medh Lagsens gerningar. J the måtto är synden wisseligha welligh genom Laghen, effter ingen är Laghen huld aff naturen, hwilket stoor synd är, Men nådhen gör, at wij elske Laghen, Så är ther tå ingen synd meer, och Laghen är icke meer emoot oss, vthan eens medh oss.
Thet samma är then retta frijheten jfrå syndenne och Laghen, aff hwilko han in til endan scriffuar j thetta Capit. at thz är icke vthan een frijheet, til at göra gott medh lust, och haffua itt gott leffuerne vthan Lagsens twång. Therföre är then frijheten een andeligh frijheet, then icke borttagher Laghen, vthan giffuer thet Laghen kräffuer, nemligha, lust och welwiliogheet, medh
#1382 hwilko Laghen stillat warder, och haffuer sedhan intet driffua eller kräffuia. Lijka som tu enom någhot skylligh wore, och kunde icke betalat. Jfrå honom moste tu j tweggiahanda måtto löös warda. J een måtto, at han intet tagher aff tigh, vthan riffuer sin rekenskap sönder. J andra måtto, om en godh man för tigh betaladhe, och gåffue tigh ther medh tu hans rekenskap fyllest giorde. Widh sådant sett haffuer Christus giordt oss frij för Laghen. Therföre är thetta ingen kötzligh frijheet, then intet göra skal, vthan then ther mykit och allahanda gör, och then för Lagsens maning och skul frij är.
Vthi thet vij. stadhfester han sådant medh een lijknelse om echteskapet. Såsom tå en man döör, är quinnan ock löös, och then ene them andra löös, Jcke så, at then quinnan icke måtte eller skulle tagha sigh en annan man, vthan mykit meer, at hon nu alraförst frij är til at tagha ena annan, thz hon tilförenna icke göra kunde, förr än hon war aff medh honom. Så är ock wårt samwet bundet in til Laghen vnder then gamla menniskion, När then dödhat är genom Andan, så är samwetet frijtt, och then ena the andro lööst, Jcke så, at samwetet skulle intet göra, vthan nu alraförst hålla sigh in til then andra mannen Christum, och göra lijffzens frucht.
Ther effter strecker han widhare vth syndennes och Lagsens art, huruledes synden allenast genom Laghen welligh warder. Ty then gamla menniskian warder icke vthan thes hätskare emoot Laghen, effter hon icke kan betala thet Laghen kräffuer Ty hennes natwr, är synda, och kan aff sigh sielff icke annat. Therföre är Laghen hennes dödh och all hennes pina. Jcke at Laghen är ond, vthan at then onda naturen icke lijdha kan, at Laghen kräffuer gott aff henne, Såsom en krancker icke kan lijdha, at man kräffuer aff honom, at han skal löpa och springa, och annat sådant göra, som en helbregda man tilhörer.
Therföre besluter S. Paulus här, at hwar Laghen retzligha kend och alrabest fattat warder, ther gör hon icke annat, än låter oss förstå wåra synd, och dödhar oss medh henne, och gör oss plichtigha til ewigh wredhe och straff. Såsom thet alt wel fins och förfars j samwetet, ther Laghen retzligha drabbat haffuer. Så at man moste något annat haffua, och meer än Laghen, ther menniskian from och saligh medh skal warda. Men the som icke kenna Laghen rett, the äro blinde, och gå medh offuerdådigheet ther til, och mena göra Laghen fyllest medh gerningar, Ty the weta icke, huru mykit Laghen kräffuer, nemligha, itt frijtt wiliogt och lustigt hierta.
Ther näst låter han förstå, huru Anden och kötet strijdha medh hwart annat vthi menniskionne, och setter sigh sielff för itt Exempel, at wij måghe lära retzligha kenna thz wercket, som är at dödha syndena vthi oss sielff. Och kallar bådhe Andan och kötet Lagh, therföre, at såsom Gudz Lags art är, at hon driffuer och vthkräffuer. Så driffuer ock kötet och vthkräffuer emoot Andan, och wil haffua sin wilia. Twert om, driffuer Anden och vthkräffuer emoot kötet, och wil haffua sin wilia. Thenna strijdhen warar j oss så lenge wij leffue, vthi then ena meer, vthi then andra mindre, ther effter som Anden och kötet starckare warder, Och är doch hela menniskian sielff, bådhe Ande och kött, som strijdher medh sigh sielff, til tess hon warder alsamman andeligh.
Vthi thet viij. tröster han sådana strijdhare, at kötet icke skal fördöma them, och strecker widhare vth hwadh kötzens eller Andans art är, och huru Anden kommer aff Christo, then oss sin helgha Anda giffuit haffuer, then oss gör andeligha, och förtrycker kötet. Och försäkrar oss, at wij än tå äre Gudz barn, ehuru fast synden brytz j oss, så lenge wij fölie Andan, och strijdhom emoot syndenne, til at dödha henne. Och effter ingen ting så godh är til at döffua nedh kötet medh, som korsset och lidhande, tröster han oss vthi lidhandet, ther aff, at wij haffue bijstånd aff Andanom, aff kärlekenom och
#1383 aff all creatur, nemligha, at bådhe Anden suckar j oss, och creaturen engslas medh oss, at wij måtte förlossadhe warda jfrå kötet och syndennne. Och så see wij, at thenna iij. Capit. driffua vppå thet ena Troonnes werck som är, dödha then gamla Adam, och twinga kötet.
Vthi ix, x, xj. Capit. lärer han oss om Gudz ewiga försyyn, aff hwilko vrsprungeligha vthgåår, hoo ther troo eller icke troo skal, jfrå synden löös warda eller icke löös warda, och therföre är thet platt vthu wåra hender taghit, och alt stelt j Gudz hender, om wij skola warda godhe och frelsas. Och thet är oss wel alramest aff nödhen, Ty om thet stodhe til oss, äre wij så owisse och swaghe, at wisseligha ingen menniskia worde saligh, vthan dieffuulen worde oss allom offuermechtigh. Men effter Gudh är wiss, och hans försyyn kan intet fela, och ingen honom någhot förtaghar, haffue wij än nu hop emoot synden.
Men här är them förwitnom och stoltom Andom itt måål föresatt, hwilke sitt förstånd ther til föra, at the begynna strax j förstonne ranssaka effter Gudz försyyns diwpheet, och bekymra sigh fåfengeligha ther medh, om the beskärde äro aff Gudhi. Thenne förstörta sigh sielffua, så at the antingen falla j wanhop, eller låta gå för wind och wågh, som man pläghar säya, och wårda icke hwart thet bär vppå. Men fölgh tu thenna Epistlen j hennes Ordning, bekymra tigh först medh Christo och Euangelio, at tu må kenna tina synd och hans nådh. Ther näst, at tu stridher emoot syndena, såsom han här j första, ij, iij. iiij. v. vj. vij. och viij. Capit. lärer. Sedhan när tu vthi thet viij. kommen äst, vnder korset och lidhande, thet warder tå tigh rett lärande om Gudz försyyn, vthi ix. x. och xj. Cap. huru tröstligh hon är. Ty man kan icke wel handla om Gudz försyyn vthan skadha, och vthan hemligh misshagh emoot Gudh, medh mindre man dragher korset, lidher, och j dödz nödh är. Therföre moste then gamle Adam tilförenna wel dödhat wara, förr än han lidher thenna ting, och dricker thetta starcka wijnet. Therföre see tigh före, at tu icke än nu wijn dricker, medhan tu på spenan ligger. Hwar och een Lära haffuer sina måtto, tijdh och ålder.
Vthi xij. lärer han then retta Gudz tiensten, och gör alla Christna menniskior til Prester, at the offra skola, icke penningar eller fää såsom j Laghen, vthan sin eghen lekamen, j thy man dödhar hans begärelse. Ther näst bescriffuar han then vthwertes vmgengelsen, som Christna menniskior skola haffua j thet andeligha Regementet, hur the lära, predica, regera, tiena, giffua, lijdha, elska, leffua och göra skola emoot wener, owener, och hwar man. Thet äro the gerningar som en Christen gör, Ty (som sagdt är) Troon är icke fåfeng.
Vthi thet xiij. lärer han oss wara thet werldzligha Regementet hörigha och lydigha, Hwilket för then skul skickat är, ändoch thet kan ingen göra godh för Gudh. Så gör thet likwel så mykit, at the godhe haffua vthwertes fridh och beskerm, Och the onde skola haffua een fruchtan, och icke så frij göra illa, Therföre är thet ock them godhom til prijs, ändoch the intet behöffuat. På endan fattar han thet alt j kärlekenom, och besluter thet på Christi effterdömelse, at såsom han oss giordt haffuer, så skole ock wij göra, och fölia honom effter.
Vthi xiiij. lärer han fara sachta medh them som äro swaghe j Troonne, och skona them, och icke bruka then Christeligha frijheten them til skadha, vthan til förbätring. Hwar så icke skeer, fölier ther aff twedregt och Euangelij förachtelse, Ther doch icke liten macht på ligger. Så är bätre någhot litit wika för the swagha, til tess the warda starckare, än at hela Euangeliska Läran skulle bortto bliffua.
Vthi xv. setter han Christum för itt Exempel, at wij ock the andra swagha lidha skole, the ther j vppenbara synder och onda sedher bräklighe
#1384 äro, huilka man moste icke bortkasta, vthan lijdha så lenge the bätre warda, Ty så haffuer Christus giordt medh oss, och gör än nu dagligha, lijdhandes mykin odygd och osedher medh oss, och hielper oss ther vthaff alt jemt. Ther effter til een beslutning, bedher han för them, loffuar them, befaler them Gudh, och prijsar sitt embete. Och bedher them om hielp och vndsetning til the fattigha j Jerusalem. Och är altsammans kärleek ther han om talar, och ther han medh vmgåår.
Altså finnom wij vthi thenna Epistel til fyllest, hwadh een Christen menniskia bör at weta, nemligha, hwadh Lagh är, hwadh Euangelium, Synd, Straff, Nådh, Troo, Retferdigheet, Christus, Gudh, Godha gerningar, Kärleek, Hopp, Kors. Och huru wij oss hålla skole til hwar man, hwadh han är ond eller godh, starck eller swagh, wen eller owen och til oss sielffua. Och ther til haffuer han alt thetta mechteligha grundat medh Scriffter, medh sitt Exempel och Propheternars, så at här är intet meer vnskande. Och synes så, at S. Paulus wille här vthinnan medh thet alrakortesta författa, alt thz een Christeligh och Euangelisk läro tilhörer, och en ingång göra vthi hela Gamla Testamentet. Ty vthan twiffuel then som thenna Epistel wel haffuer j hiertat, han haffuer thes gamla Testamentzens liws och krafft när sigh. Therföre skal hwar och en Christen gerna öffua sigh ther vthi. Thet giffue Gudh sina nådhe til, Amen.
Vthi xvj. och yttersta Capit. helsar han sina wener, men ther jbland förmenger han en ganska ädhla förwaring för menniskio läro, huilken jbland then Christeligha och Euangeliska läron, kunde medh tijdhen infalla och förarghelse göra, Lijka som han föreseedt hadhe the monga menniskligha stadgar och bodh, som nu alla werldena fördrengt haffua, och thenna Epistlen och hela Scrifftena, och jemwel allan andan och trona vthsleckt haffua, så at nu icke meer quart är än then affgudhen, buken, huilkens tienare S. Paulus kallar them. Gudh förlosse oss jfrå them, Amen.

#1401
Förspråk på then Första S Pauli Epistel til the Corinther.
J Thenna Epistel förmanar oss S. Paulus the Corinther, at the j troonne, och then lärdom som the aff honom hördt hadhe, endregtigha bliffua skulle, Och alramest beflijta sigh ther om, at the wel och grundeligha thet lärde, som mest wårdar, och hoffuudhstycket är j sakenne, nemligha, at Christus är wår saligheet, På huilkom alla menniskiors förnufft och wisdom sigh stöter och förarghar Ty såsom och nu j wår tijdh, medhan thet helgha Euangelium är kommet j liwset, monge finnas, hwilke, förr än the thetta stycket wel och fulkomligha lärdhe haffua, wilia synas wijse och kloke, til at om allahanda tala och döma, och weta doch een ganska ringa ting aff sakanne. Hwar aff kommer, at the mongastädz oenigheet, partij och alt ondt vpweckia och åstadh komma.
Så gick thet ock til medh the Corinther, Jbland hwilka tå Paulus them then Christeligha trona och frijhetena lärdt hadhe, funnos strax någhre brådhwijse, som sigh läto mykit tyckia, the doch intet annat giorde eller åstadh komo j then Christeligha Församlingen, än twedregt och partij. Så at en wille wara Paulisk, then andre Apollisk, En Cephisk, then andre Christisk, Then ene wille haffua omskärelsen, then andre icke. En part wille haffua somlighe och icke. Somlighe wille haffua werldzligha frijheet. Woro ock någhra quinnor, som wille gå barhoffda, Och annat sådant.
Så lenge ther til kom, at en jbland them mis brukadhe frijhetena, och toogh sijn Stiwffmodher til echta. Och somlighe höllo intet aff the dödhas vpståndelse. Somlighe icke  mykit aff Sacramentet. Och gick ther medh ganska illa och oskickeligha til, at hwar och en wille wara Mestare och lära, lagha och göra medh Euangelio, Sacramentet och troonne, huru han sielff wille. Men hoffuedhstycket, som är, At Christus är wår saligheet, retferdigheet och förlosning, förachtadhe the, och läto bliffua, lijka som the ther vthi hadhe warit vthlärde.
Sådana skadheligha wijsheet straffar och fördömer S. Paulus ganska skarpeligha, och sägher frij, at thet icke annat är än en galenskap, ther man intet förståår eller retzligha weet, hwarken aff Christo, Andanom eller någhor Gudz gåffuo,  som oss j Christo giffuin är, Vthan behöffuer, och moste nu sådant först lära. Thetta gör han j the första iiij. Cap.
J thet v. straffar han then obequemligha gerningen, hans, som toogh sijn stiwffmodher til echta, och wil, at han skulle banlyst, och diefflenom giffuin warda. Och giffuer ther medh til kenna thet retta settet, til at bruka Ban, Hwilket på vppenbarligha laster, medh Församlingennes samtycke skee skal. Såsom ock Christus, Matt. xviij. lärer.
J thet vj. straffar han kijff och trättor, in för retta, besynnerligha ther thet skedde in för Hedhninganar och the otroghna. Och lärer, at the sielffue inbyrdes skulle förlijka sakerna, eller lijdha orett.
J thet vij. giffuer han en vnderwijsning om kyskheet och Echteskap, Loffuar kyskheten och Jungfrwleffnat j then måtto, at han är nyttigh ther til, at en thes friyare är til at sköta Euangelio. Såsom ock Christus Mat. xix. lärer, om the kyska, som för himmelriket, eller Euangelij skul, så äro. Men S. Paulus wil, at kyskheet skal onödd och otwingat, och vthan fara til större synd, hållen warda, Ellies är Echteskapet bätre än then kyskheet, som brinner j ijdhkeligh lusta.
#1402
J thet viij. in til thet xij. handlar han j mongahanda måtto, huru wij skole haffua oss emoot the swagha samwet, j vthwertes saker, som är medh maat, dryck, klädher, Sacrament. Och förbiwdher allestädz, at the starcke icke skola förachta the swagha, Såsom och han sielff (ändoch han war en Apostel) hadhe likwel återhåld aff mykit, thet han hadhe wel mått göra. För hwilka saak the starcke nu wel mågha fruchta sigh, effter j förtijdhen så monge j Jsrael förgingos, the doch allesamman genom tekn och Vnder vthu Egypti land förde woro, och meente sigh starcka wara. Och gör han ther medh någhor vthlop til nyttigha lärdomar.
J thet xij. in til thet xiiij. handlar han om Gudz gåffuor, at the äro mongahanda, jbland hwilka doch kärleken är then betsta, At the icke skola hoghmodhas, vthan tiena hwar annan endregteligha, Effter en Gudh är, en HErre, en Ande, och alt itt, ehuru margfallelighit thet ock är.
J thet xiiij. lärer han Predicare, Propheter, och Songare at the skickeligha skola bruka sina gåffuor, och icke vthan til förbätring, och icke til sin eghen prijs, ehwadh thet är Predican, konst eller förstånd etc.
J thet xv. straffar han them som orett lärdt och troodt hadhe, om vpståndelsen jfrå the dödha.
J thet xvj. och ytersta, förmanar han them om brödherligha hielp til the fattigha och wedherrofftigha j Jerusalem.

#1429 
Förspråk på S. Pauli Epistel til the Galater.
The Galater aff S. Paulo dragne ifrå Laghen vthi trona och Euangelium. Men sedhan han war ifrå them skild, komo falske Apostlar, som hadhe warit the retta Apostlanars Läriungar, och wende them om igen, så at the troodde, at the genom Lagsens gerningar moste warda salighe, och at the syndadhe om the icke Lagsens gerningar höllo, såsom ock Acto. xv. någhre merckelighe män j Jerusalem föregåffuo.
Emoot thessa vphöyer S. Paulus sitt embete, och wil intet ringare hållen warda än en annar Apostel. Och berömer sigh, at hans lära och embete allena war aff Gudhi, På thet han nedherslå skulle the falska Apostlars berömelse, huilke sigh medh the retta Apostlars gerningar och nampn berömde. Och sägher, at ther är icke rett, thet ock en Ängel eller han sielff annorlunda predicadhe, så mykit mindre om Apostlanars Läriungar, eller the sielffue annars lärde. Thetta gör han j thet första och ij. Cap. Och beslutar, at vthan förtienst, vthan gerningar, vthan Lagh, allena genom Christum moste hwar och en retferdigh warda.
Vthi iij. och .iiij. bepröffuar han alt thetta medh Scriffter, Exempel, och lijknelse, och bewijsar, at Laghen mykit meer kommer synd och förbannelse åstadh, än retferdigheet, hwilken vthan Lagh fulbordat warder, allenast aff nådhen, then oss aff Gudhi genom Christum loffuat och giffuin är.
Vthi v. och vj. lärer han kärlekens gerningar, som trona fölia skola.

#1435
Förspråk på S. Pauli Epistel til the Epheser.
Vthi thenna Epistel lärer S. Paulus j förstonne, hwadh Euangelium är, Huru thet allena förseedt är aff Gudhi i ewighetenne, och genom Christum förtient och vthgånget är, At alle the som ther på troo, skola warda retferdighe, frome, leffuande, salighe, och frij jfrå Laghen, syndena och dödhen. Thet gör han j the iij. första Cap. 
Ther effter lärer han skyy alla bijläro och menniskiobodh, på thet wij bliffue widh itt hoffuedh, wisse, retsinnighe, och fulkomlighe warde j Christo allena, J hwilkom wij thet altsamman haffue, så at wij vthan honom intet betorffuom. Och thetta gör han j iiij. Cap.
Ther effter lärer han at öffua och bewisa trona medh godha gerningar, och flyy syndena, och strijdha medh andeligh wapn emoot dieffuulen, Medh hwilko wij genom korsset måghom ståndandes bliffua j hoppet.
#1436 

#1441
Förspråk på S. Pauli Epistel til the Philipper.
J Thenna Epistel prijsar S. Paulus the Philipper, och förmanar them, at the skola bliffua och wandra j een rett troo och wexa til j kärlekenom. Så effter the falske Apostlar och Wercklärare göra altidh troonne skadha, warnar han them för sådana. Och bär them före mongahanda Predicare, somligha godha och somligha onda, Teslikes ock sigh sielffuan medh sina Läriungar Timotheum och Epaphroditum. Thetta gör han j thet första och ij. Cap.
J thet iij. bortkastar han then trolösa och menniskligha retferdighetena, hwilken aff the falska Apostlar lärd och hållen warder. Och setter sigh sielff för itt Exempel, at han j sådana retferdigheet herligha leffuat hadhe, och håller doch nu intet ther aff, för Christi retferdigheet skul, then han fick medh troonne.
J iiij. förmanar han them til fridh och godh vthwertes wmgengelse medh hwar annan, och tackar them för theras skenck, som the honom sendt hadhe.
#1442

#1446
Förspråk på S. Pauli Epistel, til the Colosser.
Såsom then Epistlen til the Galater, skickar sigh effter then Epistlen til the Romare, och fattar på samma mening medh få ord, thet then andra widhare vthstrecker. Så skickar sigh thenna til the Colosser, effter then til the Epheser, och innehåller thet samma medh få ordh.
J förstonne prijsar han the Colosser, och vnskar them bliffua j toonne, och förkoffwra sigh. Och vthtydher hwadh Euangelium och Troo är, nemligha, een wijsheet then Christum {fören} [för en] HErra och Gudh kenner, korssfestan för oss, hwilken här til j werldenne haffuer fördold warit, och nu genom hans embete framburen är. Och thetta gör han j första Cap.
J thet ij. Cap. förwarar han them för menniskio läror, hwilka läror altijdh äro troonne emoot, Och målar han them så herligha vth, at the ingen städz j Scrifftenne finnas så vthmåladha, och straffar them mesterligha.
J thet iij. förmanar han them, at the vthi klara troonne fruchtsamme bliffua medh allahanda godha gerningar inbyrdes, och bescriffuar hwadh allahanda standz eghen gerning är.
J thet iiij. befaler han sigh vthi theras böner, helsar och styrcker them.

#1450

Förspråk på then Första S. Pauli Epistel, til the Thessalonicer.
THenna Epistlen scriffuar S. Paulus aff synderligh kärleek och Apostolisk omsorg. Ty han prijsar them vthi the tw första Cap. at the aff honom anammat hadhe Euangelium medh sådana alffuarligheet, at the ther vthi ståndandes bleffuo j lidhande och förfölielse, och woro wordne allom itt gott Exempel j troonne. Och lijka medh Christo och hans Apostlar, lidho aff sina eghna frender och landzmän, förfölielse, som han ock sielff Paulus när them lidhit hadhe, them til itt Exempel. Så tackar han ock nu Gudh, at hans Euangeliska predican, haffuer sådana frucht giordt när them.
J thet iij. bewisar han sina flijt och vmsorgh, at sådana hans arbete och theras lofligha begynnelse, icke skulle warda förstöörd genom dieffuulen och hans Apostlar, medh menniskiors läror. Therföre hadhe han tilförenna sendt til them Timotheum, til at sådant vnderwisa. Och tackar Gudh, at sådant än nu fanz retteligha tilgånget när them, och vnskar them än nu förökas och förkoffwras.
J thet iiij. förmanar han them, at the tagha sigh wara för synd, och göra emoot hwar annan thet gott är. Ther til swarar han them til itt spörsmål, som the honom medh Timotheo fråghat hadhe om the dödhas vpståndelse, Om the skulle alle til lijka, eller then ene effter then andra, vpstå.
J thet v. scriffuar han om Domadagh, huru han skal snarligha och hasteligha komma. Och giffuer them någhor godh ordning före til at regera the andra, och huru the sigh hålla skulle emoot andra medh leffuerne och lärdom.
#1451

#1454
Förspråk på then andra S. Pauli Epistel til the Thessalonicer.
VThi then första Epistlen hadhe S. Paulus swarat the Thessalonicer til itt spörsmål om Domedagh, at han skulle komma oförwarande, såsom en tiwff om nattena. Aff hwilko the meente aff itt falskt förstånd, at Domedagh war hardt för handenne. Ther på scriffuar han nu thenna Epistlen, och förklarar sigh sielff.
J thet första Cap. tröster han them medh the ewigha lönen til theras troo och tolamodh j alt lijdhande, och medh thet straff, som theras förföliare offuergå skal j ewinnerligh pino.
J thet ij. lärer han, huru för Domedagh, moste thet Romerska Riket affkomma, och Antichrist sigh vpkasta för Gudh j Christenheten, och medh falska läror och tekn bedragha then otrogna werldena, til tess at Christus kommer, och förstörer honom medh sijn herligha tilkommelse, och dödhar honom tilförenna medh een andeligh predican.
J thet iij. gör han någhra förmaningar, och besynnerligha, at the skulle straffa the fåfenga, som icke wilia sigh bergha medh sina eghna hender. och at the skulle flyy them, om the icke bätradhe sigh, Hwilket mykit synes lydha emoth them, som nu kallas andelighe Personer.
#1455

#1457
Förspråk på then första S Pauli Epistel til Timotheum
Thenna Epistlen scriffuar S. Paulus til een eftersyyn för alla Biscopar, huru the lära och regera skola Christenhetena j all Stand/ På thet icke skal behöffuas regera the Christna effter menniskiors sinne.
J thet första Cap. befaler han, at en Biscop skal alstädhes lära then retta trona och kärleken, och stå emoot the falska Lagpredicare, hwilke bredhowidh Christum och Euangelium driffua wilia Lagsens gerningar. Och fattar vthi een kort summo then hela Christeligha lärona, Hwar Laghen tierna til, och hwadh Euangelium är. Och setter sigh sielff allom syndarom och bedröffuat samwet, til itt tröstelighit Exempel.
J thet ij befaler han bidhia för all Stand. Och förbiudher quinnom predica, och at the icke heller prydha sigh alt förkosteligha, vthan äro männenar hörigha.
J thet iij. bescriffuar han hwadh för personer, Biscopar eller Prester, och theras hustrur wara skola. Sammalunda tienarenar, them man kallar Diaconos, och theras hustrur. Och prijsar, at någhor j sådhana måtto begärar Biscop wara.
J thet iiij. förkunnar han the falska Biscopar och theras hoop, som, framdeles komma skulle, the ther ock förbiudha skulle Echteskap och maten, och driffua spelet twert emoot thet han lärdt haffuer, medh menniskiors läror.
J thet v. befaler han, huru man bestella skal medh änkior och vnga quinnor, Och hwilka änkior man skal vppehålla aff Församlingennes hielp, Och huru man godha Biscopar eller Prester j äro hålla skal, Och huru man them straffa skal, som straffelighe äro.
J thet vj. förmanar han Biscopanar, at the bliffua widh thet klara Euangelium, driffua thet bådhe medh lärdom och leffuerne, haffua onyttigh och förweten spörsmål fördragh, hwilken icke til annat företaghas, än til at sökia ther medh werldzligh roos och rijkedomar.

#1462
Förspråk på then Andra S Pauli Epistel til Timotheum.
J Thenna Epistlen förmanar S. Paulus Timotheum, at han fulfölier såsom han begynt haffuer, at driffua Euangelium. Thet och wel aff nödhen war, effter monge woro som skulle afffalla, och falske Andar och Lärare vpkomma allestädz, För hwilka saak enom Biscop tilhörer altijdh at waka och arbeta vthi Euangelio.
Men besynnerligha förkunnar han j thet iij. och iiij. Cap. then farligha tijdhen emoot werldennes enda, j huilkom itt falskt andelighit leffuerne skulle förföra alla werldenena medh vthwertes skijn, vnder hwilko allahanda ondska och odygd skulle beskyld warda.

#1465
Förspråk på S. Pauli Epistel til Titum.
Thetta är een kort Epistel, men doch likwel een ganska Christeligh lära, j hwilko mesterligha författat är alt thet en Christen aff nödhen är at weta och effterleffua.
J förstonne lärer han hwadh en Biscop eller Soknaprest wara skal för en man, nemligha, then som froom och lärd är til at predica Euangelium, och föreleggia the falska Lärare, som gerningar och menniskio stadgar lära. Hwilke altijdh strijdha emoot trona, och förföra samwetet jfrå then Christeligha frijheten, vthi menniskiors gerningars fängelse, Lijka som the skulle froma göra för Gudhi, the doch til intet nyttigha äro.
J thet ij. lärer han allahanda Stand, gamla, vnga, quinnor, män, Herrar och tienare, huru the skola sigh hålla, såsom the ther Christus medh sin dödh til arff och eghendom förwerffuat haffuer.
J thet iij. lärer han the werdzligha Herskapena hörigh och lydigh wara, och giffuer åter före then nådh som Christus oss förwerffuat haffuer, at ingen skal mena thet wara noogh, at man är Offuerhetenne hörigh och lydigh, effter all wår retferdigheet är intet för Gudhi. Och befaler, at man flyy skal them, som partij och ketterij åstadh komma.
#1466
#1468
Förspråk på S. Pauli Epistel til Philemon.
Thenna Epistel giffuer före itt mesterlighit liufflighit Exempel om Christelighen kärleek, Ty här see wij, huru S. Paulus vndfåår. then fattigha Onesimum, och {fördagtin gar} [fördagtingar] honom för hans Herra ganska kärligha, och steller sigh icke annars, än som han hadhe warit then samma Onesimus, som brutit hadhe.
Doch gör han thet icke såsom medh wold eller twång, som han wel hadhe mått, vthan läter fara sin rett och macht, ther medh han endeels twingar Philemon ther til, at han ock skal haffua sin rett fördragh. Lijka som Christus giordt haffuer medh sin fadher, så gör ock Paulus medh Philemon för Onesimo. Ty Christus haffuer ock låtet fara sin rett, och offuerwunnet sin fadher medh kärleek och ödhmiukt, at han moste affleggia sina wredhe och godha rett, och tagha oss til nådher för Christi skul, som så alffuarligha legger sigh vth för oss, och tagher sigh thet så när om oss.

#1469

Förspråk på then Första S. Petri Epistel
Thenna Epistlen haffuer S. Petrus scriffuit til them som Hedhningar warit hadhe, och woro Christne wordne/ och förmanat them at the stadighe bliffua skulle j tronne och förkoffwra sigh medh lijdhande och godha gerningar.
J thet första Cap. styrker han theras troo, genom Gudz löffte och tilsäyelse, och genom then mechtigha saligheet som tilstundar. Och giffuer före, at samma löffte och saligheet intet förtient är aff oss, vthan tilförenna genom Propheterna förkunnat. Therföre skulle the nu ärligha och dygdeligha leffua vthi itt nytt wesende, och förgäta thz gamla, Såsom the ther nyfödde äro, genom thet leffuande ewigha ord.
J thet ij. lärer han kenna hoffuudhet och Hörnstenen, som är Christus. Och at the såsom sanskyllighe Prester offra sigh sielffua Gudhi, såsom Christus sigh offtrat haffuer. Och begynnar vnderwisa all Stand. Och j förstone lärer han almenneligha, at the skola wara thet werzligha Herskapet vnderdånighe. Ther näst besynnerligha, at tienarenar skola wara sina Herrar vndergiffne, och lijdha orett aff them för Christi skul, hwilken ock för wåra skul orett lijdhit haffuer.
J thet iij. lärer han ock hustrunar, at the äro sina män lydigha om the än ochristne wore, och at the mera prydha sigh medh heligh vmgengelse, än medh vthwertes skrwdh. Jtem männenar, at the lijdha och fördragha hustrunar. Och sedhan offuer hoffuudh, at the skola wara ödhmiuke, tolighe och wenlighe til hwar annan, såsom och Christus för wåra synder skul warit haffuer.
J thet iiij. lärer han twinga kötet, medh nöchterheet, wakande, måtteligheet, böner och åtankar på Christi pino etc. Och vnderwisar thet andeligha Regementet, huru man allena öffua skal Gudz ord och werck jbland Christna menniskior, och huar then andra medh sinne gåffuo til tienst wara, Och icke förundra, vthan gladhe wara, om wij någhot lijdhe för Christi nampn skul.
J thet v. förmanar han Biscopar och Prester, huru the leffua skola, och födha folcket medh Gudz ord. Och warnar oss för dieffuulen, at han vthan återwendo gåår oss effter allestädz.
#1474
Förspråk på then Andra S. Petri Epistel.
Thenna Epistlen är scriffuen emoot them som mena, at then Christeligha troon kan wara vthan gerningar. Therföre förmanar han them, at the pröffua sigh j godha gerningar, och warda ther medh wisse om sina troo, lijka som man kenner trädh aff fruchten. Ther näst tagher han til at prijsa Euangelium emoot menniskioläror, at man thet allena, och ingen menniskioläro höra skal. Ty, som han sägher, Jngen Prophetia är än nu skeedd aff menniskiors wilia.
Therföre warnar han them j thet ii. Cap. för the falska tilkommande lärare, som medh gerningar vmgå, och ther medh försaka Christum. Och hotar them medh try gruffueligh Exempel. Och vthmålar them rett såsom the äro medh theras girighet, hoghmodh, falskheet, horerij, skrymterij, at man kan tagha ther på, hwem han menar ther medh, effter som nu tilgåår j Christenheten.
J thet iij. giffuer han til förstå, at Domedagh warder snart kommande, Och om thet än för menniskiom tyckes wara tusend åår, så är thet doch för Gudhi icke vthan som en dagh. Therföre sägs hwariom och enom Domedagh
#1475 kommen wara strax han dödh är. Och bescriffuar han sedhan huru thet skal tilgå på Domedagh, at all ting skola förtärd warda genom eeld. Men han propheterar ock, at på samma tijdhen skola menniskionar wara ganska spotzske, och skola intet hålla aff troone, Lijka som the Epicurer.
Summa, Thet första Cap. giffuer tilkenna, huruledhes Christenheten skulle stå vthi rena Euangelij tijdh. Thet ii. Cap. giffuer tilkenna, huru hon stå skulle vthi menniskioläros tijdh. Thet iij. Huru menniskionar sedhan skulle förachta, bådhe Euangelium och alla läro, och intet troo. Then tijdhen är nu, och warar in til tess Christus kommer.

#1478
Förspråk på the tree S. Johannis Epistler.
THen första S. Johannis Epistel, är een retsinnigh Apostolisk Epistel, och skulle medh retto fölia strax effter hans Euangelium. Ty lijka som han j Euangelio driffuer trona, så motar han ock nu j thenna Epistlen them som beröma sigh aff troonne vthan gerningar. Och lärer margfalleligha, huru gerninganar icke vthebliffua ther troon är. Bliffua the ock vthe, så är icke troon retsinnigh, vthan är lögn och mörker. Men thetta gör han icke medh driffuande på Laghen, såsom S. Jacobs Epistel gör, Vthan vpwecker och lockar oss til kärleek, at wij skole elska, såsom ock Gudh oss elskat haffuer.
Han scriffuar ock ther vthi hårdeligha emoot the Cherinther, och emoot Antichrists anda, then tå allaredho begynte neka Christum wara kommen j lekamenen. Hwilket nu alramest på ferde är. Ty ändoch man icke vppenbarligha medh munnen nekar Christum wara kommen j lekamenen, Så neka the doch honom medh hiertat, medh läro och leffuerne. Ty then ther wil medh sina gerningar from och saligh warda, han förnekar noogh Christum. Effter Christus är för then skul kommen j lekamenen, at han oss vthan wåra gerningar, allenast genom sin blodh skulle froma och saligha göra.
Och så strijdher thenna Epistel, bådhe emoot them som aldeles wilia vthan gerningar wara j troonne, Och emoot them som medh gerningar wilia frome warda. Och behåller oss på retta medhelwäghen, at wij genom trona frome, och jfrå syndenne löse warde. Och sedhan när wij ock nu frome äre, öffuom oss j godha gerningar och kärlekenom, för Gudz skul aff frij wilia, ingen ting sökiandes ther medh.
The andra twå Epistler äro icke Läroepistler, vthan äro Exempel aff kärlekenom och troonne. Och haffua ock så en rett Apostolisk anda.
#1479

#1484
Förspråk på then Epistel til the Ebreer.
Här til haffue wij hafft the retta och wissa hoffuudhböker j Nyia Testamentet. Men thenna fyra som här effterfölia haffua j förtidhen hafft itt annat anseende. Och först, at thenna Epistlen til the Ebreer icke är S. Pauli eller någhors annars Apostels, bewisas ther medh, at j thet ij. Cap. ståår så, Thenna läran är aff them som sådant sielffue aff Herranom hördt haffua, in på oss kommen och bliffuen. Aff hwilko är klart at han talar ther om Apostlanar, så som en Läriunge, på hwilken sådana lära jfrå Apostlanar kommen är, til ewentyrs longt effter. Men S. Paulus Galat. j. betyghar mechteligha, at han haffuer sitt Euangelium aff ingen menniskio, icke heller genom några menniskio, vthan aff Gudhi sielffuom.
Ther offuer haffuer hon en hårdan knwt, then man nepligha lösa kan, thet är, at hon j thet vj. och x. Capit. twert förnekar synda bätring effter döpelsen. Och j xij. sägher han, Esau haffuer sökt synda bätring, och
#1485 haffuer doch ingen funnet, hwilket emoot alla Euangelia och S. Pauli Epistler är. Och ändoch man kan göra ther een glosa på, lydha likwel orden så klart, at sådana glosa gör näpligha fyllest. Thet synes såsom een Epistel then tilhopa satt är aff mång stycker, och icke enahanda ordentligha handlar.
Men ehuru om alt thetta är, så är thet jw wisseligha een ganska kosteligh Epistel, then om Christi Presterskap mesterligha och grundeligha talar vthu Scrifftenne, och thet gama Testamentet herligha och rijkeligha vthlegger. Så at thet klart är, at thet haffuer warit en ganska lärd man, Apostlanars Läriunge, then aff them mykit lärdt haffuer, och j troonne mykit förfaren warit, och j Scrifftenne wel öffuat. Och ändoch han icke legger troonnes gundwal, som han sielffuer sägher j vj. Cap. huilket thet retta Apostlaembetet är, så bygger han doch herligha ther vppå guld, silffuer, ädhla stenar, som S. Paulus j. Corint. iij. sägher. Therföre skole wij icke sköta, om han än någhot trää, strå eller höö, ther jband menger, vthan anamma sådana herligha läro medh alla wyrdning. Vthan at man icke gör henne alstings lijka medh the andra Apostoliska Epistler.
Men hoo henne scriffuit haffuer är owitterlighit, och wil wel itt skiffte owitterlighit bliffua, ther ligger ock ingen macht vppå. Wij skole läta oss nöya åt läronne, then ther så fast j Scrifftenne grundat är, och then ther giffuer itt rett sett och mått, huru man skal läsa och tractera Scrifftena.

#1497
Förspråk på S. Jacobs och S. Jude Epistler
Thenna S. Jacobs Epistel, haffua en part aff the Gamla förkastat, och icke welet hålla för någhors Apostels scriffuelse, effter hon synes endeels lydha emoot Scrifftenne, ther hon tileghnar gerningomen retferdighetena etc. Ändoch S. Paulus, Roma. iiij. och annorstädz, så klarligha bewisar, at troon gör menniskiona retferdigha. Så talas här icke heller om Chistum så mykit och så flijteligha, som thet sigh borde, och eens Apostels embete retzligha kräffuer, Vthan Laghen driffs här fast och strengeligha, så gott som alt jgenom.
Doch medhan här inga menniskio stadgar, vthan rena Gudz bodh och Lagh föregiffuas, Och then delen behöffues ock vthi een Christeligh Församling, kastas thenna Epistel icke så slett bortt, än tå, at man henne icke reknar widh the andra bäker j Scifftenne.
Men S. Jude Epistel är (som wel merckias kan) draghen vthu then andra S. Petri Epistel, och äro orden fast hwar annor lijk, Och talar han om Apostlanar såsom en Läriunge, longt effter them, Och dragher någhor ord och ärende in, ther man intet aff finner j Scrifftenne, För hwilka saker skul, thenna Epistel icke heller kan reknasjbland retta hoffuudhböker j Sciffttenne.