Author: Lars-Olof Delsing
Last saved by: Mikael Berger

[C.GT-Hebr]

#21
Genesis, Första Boken Mose.
Första Capitel.
J Begynnelsenn skapadhe Gudh himmel och iord. Och iorden war ödhe och toom, och mörker war på diwpet, och Gudz ande sweffde offuer watnet.
	Och Gudh sadhe, Warde liws, Och thet wardt liws, Och Gudh sågh liwset at thet war gott. Tå skilde gudh liwset jfrå mörkret, och kalladhe liwset, Dagh, och mörkret, Natt. Och wardt aff affton och morghon förste daghen.
	Och Gudh sadhe, Warde itt fäste emellan watnen, och åttskilie watn jfrå watn. Och gudh giorde fästet, och åttskilde thet watnet som war vnder fästet, jfrå thet watn, som war offuan fästet. Och thet skeedde så. Och Gudh kalladhe fästet, Himmel. Och wardt aff affton och morghon, then andre daghen.
	Och Gudh sadhe, Församle sigh watnet som är vnder himmelen, vthi besynderlighit rwm, at thet torra må synas, och thet skeedde så. Och Gudh kalladhe thet torra, Jord, och watnens församlingar kalladhe han, Haaff, och Gudh sågh at the war gott.
	Och Gudh sadhe, Bäre iorden grääs och örter som fröö haffua, och fruchtsam trää, at hwart och itt bäär frucht effter sijn artt, och haffuer sitt eghit fröö j sigh sielffuo på iordenne, och thet skeedde så.
	Och iorden baar grääs och örter som fröö hadhe hwart effter sijna artt, och trää som frucht båro, och hadhe sitt eghit fröö j sigh sielffuo, hwart effter sina artt. Och Gudh sågh at thet war gott. Och wardt aff affton och morghon, then tridie daghen.
	Och Gudh sadhe, Warde liws vthi himmelens fäste, och åttskilie dagh och natt, och giffue tekn, månadher, daghar och åår, och ware för liws vthi himmelens fäste, och lyse på iordena, Och thet skeedde så. Och Gudh giorde tw stoor liws itt stoort liws, som regeradhe daghen, och itt litit liws som regeradhe nattena, och stiernor. Och Gudh satte them vthi himmelens fäste, at the skina skulle på iordena, och regera daghen och nattena, och åttskilia liwset och mörkret. Och Gudh sågh at thet war gott. Och wardt aff affton och morghon, then fierde daghen.

#22
	Och Gudh sadhe, Göre watnet aff sigh, kräkande och leffuande diwr, och foghlar, som på iordenne flygha vnder himmelens Fäste. Och Gudh skapadhe stora hwalar och allahanda leffuandes och kräkandes diwr som watnet aff sigh gör, hwart effter sijn artt, och allahanda fiädher foghla, hwart effter sijn artt. Och Gudh sågh at thet war gott, och welsignadhe them, och sadhe, Warer fruchtsame och förökens, och vpfyller Haffzens watn, och foghlana föröke sigh på iordenne. Och wardt aff affton och morghon then femte daghen.
	Och Gudh sadhe, Göre iorden aff sigh leffuande diwr, hwart effter sijn artt, fänat, kräkande diwr, och wildiwr på iordenne, hwart effter sijn artt. Och thet skeedde så. Och Gudh giorde wildiwr på iordenne, hwart effter sijn artt, fänat effter sijn artt, allahanda kräkande diwr på iordenne effter sijn artt, Och Gudh sågh at thet war gott.
	Och Gudh sadhe, Lät oss göra menniskiona til itt beläte, thet oss lijkt är, then rådha skal offuer fiskanar j Haffuet, och offuer foghlana vnder Himmelen, och offuer fänadhen, och offuer hela iordena, och offuer alt thet som kräker på iordenne. Och Gudh skapadhe menniskiona sigh til itt beläte, til Gudz beläte skapadhe han honom, Man och quinno skapadhe han them.
	Och Gudh welsignadhe them, och sadhe til them, Warer fruchtsame, och föröker idher, och vpfyller iordena, och haffuer henne vnder idher, Och rådher offuer fiskanar j Haffuet, och offuer foghlanar vnder himmelen, och offuer all diwr som kräla på iordenne.
	Och Gudh sadhe, Sij, Jagh haffuer giffuit idher allahanda örter, som fröö haffua på hela iordenne, och allahanda fruchtsam trää, och trää som fröö haffua j sigh sielff idher til maat, Och allom diwrom på iordenne, och allom foghlom vnder himmelen, och allo thy, som kräker på iordenne och lijff haffuer, at the skola haffua allahanda gröna örter til at äta, Och thet skeedde så. Och Gudh sågh på alt thet han giordt hadhe, Och sij, that war alt ganska gott. Och wardt aff affton och morghon then siette daghen.

#23
		Annat Capitel.
SÅ wardt nu himmel och iord fulkompnat medh all sin häär, och Gudh fulkompnadhe på siwnde daghenom sijn werck som han giordt hadhe, och hwiladhe på siwnde daghenom aff all sijn werck som han giordt hadhe, och welsignadhe siwnde daghen, och helghadhe honom, therföre at han på honom hwiladhe aff all sijn werck som Gudh skapadhe och giorde.
	Alt så är himmel och iord tilkommen, tå the skapadhe wordo, på then tijdh, tå HERREN Gudh giorde himmel och iord, förra än noghor stielck war på markenne, och förra än noghor ört wexte på iordenne, För ty, HERREN Gudh hadhe än tå intit lätit regna på iordena, och ingen menniskia war som brukadhe iordena, Men een dimba gick vp aff iordenne, och watnadhe alla markena.
	Och HERREN Gudh giorde menniskiona aff iordennes stofft, och inbläste vthi hans näsa en leffuande anda, och så wardt menniskian een leffuande siäl.
	Och HERREN Gudh planteradhe en Lustgård vthi Eden öster vth, och satte ther in menniskiona som han giordt hadhe.
	Och HERREN Gudh lät vpwexa aff iordenne allahanda trää, lustugh til at see, och godh til at äta, och lijffzens trää mitt j Lustgårdenom, och kundskapsens trää på gott och ondt.
	Och vthaff Eden gick en ström til at watna Lustgården, och han deladhe sigh j fyra hoffuudh flodher, Then första kallas Pison, then löper om hela Heuila land, och ther finnes Guld, och tess landes Guld är köstelighit, och ther finnes Bedellion, och then ädhla stenen Onix. Then andra flodhen heter Gihon, then löper kring om hela Ethiopiam. Then tridie flodhen kallas Hydekel, then löper fram för Assyriam. Then fierde flodhen är Phrath.
	Och HERREN Gudh toogh menniskiona, och satte honom in vthi Lustgården Eden, at han honom bruka och bewara skulle. Och HERREN Gudh bödh menniskionne och sadhe, Tu skalt äta aff allahanda trää j Lustgårdenom, men aff kundskapens trää på gott och ondt skal tu icke äta, För ty, på hwadh dagh tu ther aff äter, skal tu dödhen döö.
	Och HERREN Gudh sadhe, Thet är icke gott, at menniskian är allena, Jagh wil göra honom ena hielp, then sigh til honom halla må. Som nu HERREN Gudh giordt hadhe aff iordenne allahanda diwr på markenne, och allahanda foghlar vnder himmelen, hadhe han them fram för menniskiona, at han skulle se, huru han skulle nempna them, ty, såsom menniskian allahanda leffuande diwr nemde, så skulle the heta. Och menniskian gaff hwart och itt fänat, och foghlomen vnder himmelen, och diwren på markenne sijn nampn. Men til menniskionne wardt icke funnen noghon hielp, then sigh til honom halla motte.
	Tå lät HERREN Gudh falla en tung sömpn på menniskiona, Och widh han soff, toogh han itt aff hans sidhoreff, och vpfylte kött j samma stadhen. Och HERREN Gudh bygde ena quinno, vthaff reffuet, som han vthtaghet hadhe aff mennniskionne, och hadhe henne fram före honom. Tå sadhe menniskian, Thetta är doch been aff minom benom, och kött aff mino köte, hon skal heta Manna, ther före, at hon är taghen vthaff mannenom, For then skul skal en man offuergiffua fadher och modher, och bliffua widh sina hustru, och skola warda til itt kött, Och the wåro bådhen naken, menniskian och hans hustru, och the blyghdes intit.

#24
		Tridie Capitel.
OCh Ormen war listugharen än all diwr på iordenne, som HERREN Gudh giordt hadhe, och sadhe til qwinnona, Ja, skulle Gudh haffua sagdt, J skolen icke äta aff allahhanda trää j Lustgårdenom? Tå sadhe qwinnan til Ormen, Wij äte aff the trääß frucht som är j Lustgårdenom, men aff fruchten aff thet trädh som är mitt j Lustgårdenom, haffuer Gudh sagdt, äter icke ther aff, och kommer icke heller ther widh, at j icke döön.
	Tå sadhe Ormen til qwinnona, Jngalunda skole j dödhen döö, For ty Gudh weet, at på hwadh dagh j äten ther aff, skola idhor öghon öpnas, och j warden såsom Gudh, wetandes hwad gott och ondt är. Och quinnan sågh til at trädh war gott at äta aff, och liufsleghit vppå see, och at thet itt lustugt trää war, effter thet gaff förstånd, och toogh vthaff fruchtenne, och ååt, och gaff teslikes sinom man ther aff, och han ååt. Tå öpnadhes begges theras öghon, och the worde warse, at the wåro nakne, och the bundo tilhopa fikona lööff, och giorde sigh skiörte.
	Och the hörde HERRANS Gudz röst gångandes j Lustgårdenom, tå daghen swalkadhes, och Adam vndstack sigh medh sinne hustru, för HERRANS Gudz ansichte, j bland trään j lustgardenom. Och HERREN Gudh kalladhe Adam, och sadhe til honom, Hwar ästu? Och han sadhe, Jagh hörde tina röst j Lustgårdenom, och fruchtadhe migh, ty iagh är naken, ther före vndstack iagh migh. Han sadhe, Hoo haffuer lätit tigh förstå, at tu äst naken? Haffuer tu icke ätit aff thet trää, om huilkit iagh tigh budhit haffuer, at tu ther aff icke äta skulle? Tå sadhe Adam, Quinnan som tu til migh giffuit haffuer, gaff migh aff trädh, så at iagh ååt. Tå sadhe HERREN Gudh til quinnona, Hwj haffuer tu thet giordt? Qwinnan sadhe, Ormen besweeck migh så at iagh ååt.
	Och HERREN Gudh sadhe til Ormen, Effter tu thetta giordt haffuer, Forbannat ware tu offuer alt thet som lijff haffuer, och offuer all diwr på markenne, Tu skalt gå på tin bwk, och äta iord j alla tina lijffzdaghar. Och iagh skal sättia fiendskap emellan tigh och qwinnona, och emellan tina sädh och hennes säd, then samme skal söndertrampa titt hoffuudh, och tu skalt stinga honom j hans hääl.
	Och til quinnona sadhe han, Jagh skal få tigh mykin wedhermödho, tå tu afflat haffuer. Tu skalt födha tijn barn medh swedha, och tin wilie skal tinom manne vndergiffuin wara, och han skal wara tin herre.
	Och til Adam sadhe han, Effter tu lydde tinne hustrues röst, och ååt aff trädh, om huilkit iagh tigh bödh och sadhe, Tu skalt icke äta ther aff, Forbannat ware marken för tina skul, Medh bekymmer skal tu nära tigh på henne j alla tina lijffzdaghar, Törne och tijstlar skal hon bära tigh, och tu skalt äta örter på markenne, Tu skalt äta tit brödh j tins anletes swett, til tess tu warder åter til iord igen, ther tu aff taghen äst, ty tu äst iord, och til iord skal tu warda.
	Och Adam kalladhe sinne hustrues nampn Heua, ther före at hon een modher är ått allom leffuandom. Och HERREN Gudh giorde Adam och hans hustru kiortlar aff skin, och klädde vppå them. Och HERREN Gudh sadhe, Sij, Adam är worden såsom en aff oss, och weet hwadh gott och ondt är. Men nu på thet han icke vthräckia skal sina hand, och tagha teslikes aff lijffzens trää, och äta, och leffua ewinnerligha.
	Tå lät HERREN Gudh honom vthu Lustgårdenom Eden, på thet han skulle bruka iordena, ther han aff taghen war, Och dreeff Adam

#25
vth. Och satte för Lustgården Eden, Cherubim, medh itt baart huggande swerd, til at förwara wäghen til lijffzens trää.
		Fierde Capitel.
OCh Adam kende sina hustru Heua, och hon affladhe och födde Kain, och sadhe, Jagh haffuer fått HERRANS man. Och hon födde framdeles Habel hans brodher. Och wardt Habel en fåra heerde, Men Kain wardt en åkerman.
	Och thet begaff sigh effter noghra daghar, at Kain offradhe HERRANOM gåffuor aff iordennes frucht, Och Habel offradhe teslikes aff förstlingenne aff sijn fåår, och aff theras talgh. Och HERREN sågh teckeligha til Habel och hans offer. Men til Kain och hans offer sågh han icke teckeligha. Tå wardt Kain swårligha wreedh, och hans hyy förwandladhes. Sadhe HERREN til Kain, Hwj ästu wreed? heller hwj förwandlas tin hyy? är thet icke så? Om tu är from, så äst tu tacknemligh, Men äst tu icke from, så bliffuer icke synden säker eller fördold, Men städh henne icke hennes wilia, vthan rådh offer henne. Tå taladhe Kain medh sin brodher Habel.
	Och thet begaff sigh, tå the woro på markenne, gaff Kain sigh vp emoot sin brodher Habel, och slogh honom j hiäl, Tå sadhe HERREN til Kain, Hwar är tin brodher Habel? Han swaradhe, Jagh weet thet icke, skal iagh tagha wara på min brodher? Och han sadhe til honom, Hwadh haffuer tu giordt? Tins brodhers blodz röst ropar til migh vthaff iordenne. Och nu, forbannat ware tu på iordenne, som sin munn öpnat haffuer, och taghet tins brodhers blodh vthu tina hender. Tå tu brukar iordena skal hon icke strax giffua tigh effter sijn förmågho, Ostadugh och flychtugh skalt tu bliffua på iordenne.
	Och Kain sadhe til HERRAN, Mijn misgerning är större än at hon må migh förlåten warda, Sij, tu driffuer migh j dagh vthaff landet och iagh moste göma migh vndan titt ansichte, och moste ostadugh och flychtugh bliffua på iordenne. Så warder migh gående, at huilkin som helst migh finner, han slåår migh j hiäl, Men HERREN sadhe til honom, Ney, vthan then som slåår Kain j hiäl, thet skal siwfalt hempnat warda. Och HERREN satte itt tekn på Kain, at huilkin som helst honom funne, skulle icke slå honom j hiäl, Och så gick Kain jfrå HERRANS ansichte, och boodde j thet landet Nod öster vth, på hijnsidhon Eden.
	Och Kain kende sina hustru, och hon affladhe och födde Hanoch, Och han bygde en stadh, huilkin han nemde effter sins sons nampn Hanoch. Men Hanoch födde Yrad. Yrad födde Mahuiael. Mahuiael födde Methusael. Methusael födde Lamech.
	Men Lamech toogh sigh twå hustrur, then ena heet Ada, then andra Zilla, Och Ada födde Jabal, aff honom komo the som boodde vnder tiäll, och hadhe boskap, Och hans brodher heet Jubal, aff honom komo the som brukadhe harpor och pipor. Födde och teslikes Zilla, nemligha, Tubalkain, som war en mestare j allahanda koppars och ierns werck, Och Tubalkains syster war Naema.
	Och Lamech sadhe til sina hustrur Ada och Zilla, J Lamechs hustrur, hörer mina röst, och merker hwadh iagh sägher, Jagh haffuer dräpit en man migh til såår, och en yngling migh til blånat. Kain skal warda hempnat siwfalt, men Lamech siw och siwtiyofalt.
	Adam kende åter sina hustru, och hon födde en son, och kalladhe honom Seth, seyandes, Gudh haffuer sett migh een annor sädh för Habel som Kain

#26 j hiäl slogh. Wardt ock så Seth född en son, then han kalladhe Enos. Och på then samma tijdhen begynte man predica om HERRANS nampn.

		Femte Capitel.
THetta är boken aff menniskionnes slecht, på then tijdhen tå Gudh skapte menniskiona, och giorde henne effter Gudz lijknelse, til man och quinno skapte han them, och welsignadhe them, och kalladhe theras nampn Menniskia, på then tijdhen the wordo skapadhe.
	Och Adam war hundradhe och tretiyo åår gammal, och han födde en son som hans beläte lijk war, och kalladhe honom Seth. Och wordo hans daghar sedhan han hadhe födt Seth, ottahundradhe åår, och han födde söner och döttrar, och wardt tijdhen på allan hans ålder, niyohundrat och tretiyo åår, och bleff dödh.
	Seth war hundradhe och fem åår gammal, och födde Enos, och leffde ther effter ottahundradhe och siw åår, och födde söner och döttrar, och wardt tijdhen på allan hans ålder, niyohundrat och tolff åår, och bleff dödh.
	Enos war niyotiyo åår gammal, och födde Kenan, och leffde ther effter ottahundrat och femton åår, och födde söner och döttrar, så at hans hela ålder wardt, niyohundrat och fem åår, och bleff dödh.
	Kenan war siwtiyo åår gammal, och födde Mahalaleel, och leffde ther effter, ottahundradhe och fyratiyo åår, och födde söner och döttrar, så at hans hela ålder wardt niyohundrat och tiyo åår, och bleff dödh.
	Mahalaleel war sextiyo och fem åår gammal, och födde Jared, och leffde sedhan ottahundradhe och tretiyo åår, och födde söner och döttrar, så at hans hela ålder wardt ottahundrat fem och niyotiyo åår, och bleff dödh.
	Jared war hundradhe tw och sextiyo åår gammal, och födde Henoch, och leffde ther effter ottahundradhe åår, och födde söner och döttrar, så at hans hela ålder wardt niyohundrat sextiyo och tw åår, och bleff dödh.
	Henoch war sextiyo fem åår gammal, och födde Methusalah, och förde itt gudhelighit leffuerne j tryhundradhe åår ther effter, och födde söner och döttrar, så at hans hela ålder wardt tryhundradhe sextiyo fem åår, Och effter han förde itt gudhelighit leffuerne, toogh Gudh honom bort, och han wardt sedhan intit seedder.
	Methusalah war hundradhe ottatiyo och siw åår gammal, och födde Lamech, och leffde ther effter i siwhundradhe ottatiyo och tw åår, och födde söner och döttrar, så at hans hela ålder wardt niyohundradhe sextiyo och niyo åår, och bleff dödh.
	Lamech war hundradhe ottatiyo och tw åår gammal, och födde en son och kalladhe honom Noah, och sadhe, Thenne her warder oss tröstandes j wåro mödho och arbete på iordenne, then HERREN förbannat haffuer. Ther effter leffde han femhundrat niyotiyo och fem åår, och födde söner och döttrar, så at hans hela ålder wardt siw hundrat siwtiyo och siw åår, och bleff dödh.
	Noah war fem hundradhe åår gammal, och födde Sem, Ham, och Japhet.
	
	Siette Capitel.
#27
TÅ menniskionar begynte förökas på iordenne, och födde sigh döttrar, tå sågho Gudz söner menniskiornes döttrar, at the woro degheligha, och togho til hustrur, huilka the helst wille. Tå sadhe HERREN, Menniskionar wilia icke meer låta min anda straffa sigh, ty the äro kött. Jagh wil än nu giffua them hundradhe och tiwghu åårs dagh.
	På then tijdhen woro ock Tyranner på iordenne, för ty, sedhan Gudz söner ingingo til menniskiors döttrar, och the födde barn, wordo ther aff weldughe och fast berychtadhe män j werldenne.
	Men tå HERREN sågh, at menniskionnes ondska war stoor på iordenne, och all hennes hiertas vpsått och tancke war altijdh benäghen til thet ondt war, tå ångradhe honom, at han hadhe giordt menniskiona på iordenne, och thet bekymradhe honom j hans hierta, och han sadhe, Menniskiona som iagh skapadhe, skal iagh förgöra vthaff iordenne, jfrå menniskio alt in til fänadhen, och in til matkar, och in til foghlana vnder himmelen, För ty, thet ångrar migh, at iagh them giordt haffuer. Men Noah fan nådhe för HERRANOM.
	Thetta är Noahs slecht. Noah war en from man, och fulkommelighen, och förde itt gudhelighit leffuerne j sin tijdh, och födde tree söner, Sem, Ham, Japhet. Men iorden war förderffuat för Gudz åsyyn, och full medh orett.
	Tå sågh Gudh på iordena, och sij, hon war förderffuat, ty alt kött hadhe förderffuat sin wägh på iordenne.
	Tå sadhe Gudh til Noah, Alt kötz endalycht är kommen före migh, ty iorden är full medh orett aff them, Och sij, iagh wil förderffua them medh iordenne. Gör tigh en Ark vthaff furoträ, och gör kamerar ther inne, och beka honom vthan och innan, och gör honom alt så.
	Tryhundradhe alna skal wara lengden, femtiyo alna breedden, och tretiyo alna höghden, Jtt fenster skal tu göra ther offuan vppå, een aln stoort. Dörena skal tu settia mitt på sidhonne, Och skal han haffua tree botnar, en nidherst, then andra mitt vthi, then tridie öffuerst.
	Ty sij, iagh skal läta komma een watuflodh offuer iordena, til at förderffua alt kött, ther en leffuande ande vthi är vnder himmelen, och alt thet på iordenne är skal förgåås, men medh tigh wil iagh göra itt Förbund, och tu skalt gå in j Arken medh tina söner, medh tinne hustru, och medh tina söners hustrur. Och tu skalt läta komma in j Arken allahanda diwr aff alt kött, jw itt paar, mankön och quinkön, at the mågha bliffua leffuandes när tigh. Aff foghlana effter theras slagh, aff fänadhenom effter sitt slagh, och aff allahanda kräkande diwr på iordenne, effter theras slagh. Aff allo tesso skal jw itt paar ingå til tigh, på thet at the skola blijffua leffuandes. Och tu skalt til tigh tagha allahanda maat som man tärer, och skalt samka honom til tigh, at han warder tigh och them til födho. Och Noah giorde alt thet Gudh bödh honom.

		Siwnde Capitel.
OCh HERREN sadhe til Noah, Gack in vthi Arken, tu och titt hela hws, ty tigh haffuer iagh seedt retferdughan för migh j thenna tijdh, Aff allahanda reen fänat tagh til tigh, jw siw och siw, mankön och quinkön Men aff orenom fänat, jw itt paar, mankön och quinkön. Sammalunda aff foghlana vnder himmelen, jw siw och siw, mankön och quinkön, på thet at sädh må bliffua leffuandes på hela iordenne, Ty än nu effter siw daghar

#28 skal iagh läta regna på iordena fyratiyo daghar och fyratiyo nätter, och förgöra vthaff iordenne alt thet som warilse haffuer, thet iagh giordt haffuer.
	Och Noah giorde alt thet HERREN bödh honom. Och han war sexhundradhe åår gammal, tå flodhennes watn flödhadhe på iordena. Och han gick in j Arken medh sina söner, sinne hustru, och sina söners hustrur för flodhennes watn skull. Aff then rena fänadhen och aff then orena, aff foghlar, och aff alt thet som kräker på iordenne, gingo til honom in j Arken, parom, jw mankön och quinkön, så som HERREN honom budhit hadhe. Och tå the siw daghar framlidhne woro, kom flodzens watn vppå iordena.
	Vthi the siettehundradhe årena j Noah ålder, på siwttonde daghenom, j then andra Månadhenom, thet är then daghen, tå vpbrusto alla stora diwpsens kellor, och himmelens fenster öpnadhe sigh, och itt regn kom på iordena j fyratiyo daghar och fyratiyo nätter.
	Rett på samma daghen, gick Noah in j Arken medh Sem, Ham och Japhet sina söner, och medh sinne hustru, och medh tree sina söners hustrur, ther til allahanda diwr effter sitt slagh, allahanda fänat effter sitt slagh, och alt thet på iordenne kräker effter sitt slagh, och allhanda foghlar effter sitt slagh, alt thet flygha kunde, och alt thet wingar hadhe, thet gick alt til Noah in vthi Arken, parom, aff alt kött ther en leffuande ande vthi war, och thet war mankön och quinkön vthaff allahanda kött, och gingo ther in, såsom Gudh honom budhit hadhe, och HERREN lät igen effter honom.
	Tå kom flodhen fyratiyo daghar på iordena, och watnet wexte och lyffte Arken vp, och förde honom höght vp offuer iordena. Så fick tå watnet offuermacht, och wexte swårligha på iordenne, så at Arken dreeff på watnet, och watnet fick offuerhand, och wexte så swåra på iordenne, at all högh bergh vnder hela himmelen wordo offuertäckt. Femton alna höght gick watnet offuer berghen, som offuertäckt wordo.
	Tå förgicks alt kött, som på iordenne kräker, foghlar, fänat, wildiwr, och alt thet som sigh rörer på iordenne, och alla menniskior, alt thet en leffuande anda hadhe på thy torra, thet bleff dödt.
	Så wardt tå förgiordt alt thet på iordenne war, frå menniskionne alt in til fänadhen, in til kräkande diwr, och in til foghlana vnder himmelen, alt wardt förgiordt vthaff iordenne. Allena Noah bleff behollen, och hwadh medh honom war j Arkenom, och watnet stoodh på iordenne hundradhe och femtiyo daghar.

#29

#30
		Ottonde Capitel.
TÅ tenckte Gudh på Noah, och på all diwr, och på all fänat som medh honom j Arkenom war, och lät komma wädher på iordena, och watnet minskadhes, och diwpsens kellor förstoppadhes, så ock himmelens fenster, och regnet aff himmelen wardt stillat, och watnet förlop vthaff iordenne meer och meer, och wardt mindre, effter hundradhe och femtiyo daghar.
	På siwtonde daghenom j then siwnde månadhenom, bleff Arken ståndande på the bergh Ararat. Men watnet förlop framgent aff, och wardt jw mindre, alt in til tiyonde månadhen. På förste daghenom j tiyonde månadhenom syntes thet öffuersta på berghen.
	Effter fyratiyo daghar, lät Noah fenstret vp, på Arkenom som han giordt hadhe, och lät flygha en korp vth, och han flögh bort åter och fram, til tess at watnet afftorkadhes aff iordenne.
	Sedhan lät han ena duffwo vthflygha jfrå sigh, på thet han skulle försökia om watnet på iordenne war förfallet. Tå duffwan fan icke hwar hon kunde hwila sin foot vppå, kom hon igen til honom j Arken, ty watnet war än nu på hela iordenne. Så rechte han handena vth, och toog henne til sigh in j Arken.
	Och bidde än nu andra siw daghar, och lät än en tijdt flygha vth duffuona aff Arkenom, hon kom til honom emoot afftonen, och sij, hon förde j sin munn itt affbrutit Oliue lööff. Så förnam Noah at watnet war förfallit på iordenne. Men han töffuadhe än nu andra siw daghar, och lät så ena duffwo flygha vth, huilken intit igen kom til honom.
	På första och siettehundradhe årena aff Noahs ålder, på första daghenom j första månadhenom, förtorkadhes watnet på iordenne. Tå lät Noah taket vp på Arkenom, och sågh at iorden war torr. Så wardt tå iorden altztinges torr på siwnde och tiwghonde daghenom j then andra månadhenom.
	Tå taladhe Gudh til Noah och sadhe, Gack vthu Arkenom, tu och tijn hustru, tine söner, och tines söners hustrur medh tigh. Allahanda diwr som när tigh äro vthaff hwario och eno köte, bådhe j foghlar och fänat, och thet som på iordenne kräker, thet gånge vth medh tigh. Och förkoffwren idher vppå iordenne, och warer fruchtsam, och föröken idher på iordenne. Så gick Noah vth medh sina söner, och medh sinne hustru, och sina söners hustrur, Ther til allahanda diwr, allahanda krypande, allahanda foghlar, och alt thet som på iordenne kräker, thet gick vthu Arkenom, och hwart och itt til sitt slagh.
	Och Noah bygde HERRANOM itt altare, och toogh vthaff allahanda reen fänat, och vthaff allahanda rena foghla, och offradhe brenneoffer på altaret. Och HERREN luchtadhe een sööt lucht, och sadhe j sitt hierta, Jngalunda skal iagh meer her effter förbanna iordena för menniskiona skul, for ty, menniskionnes hiertas vpsååt är ondt alt jfrå vngdomen. Och skal iagh nu icke mer her effter slå alt thet som leffuande är, såsom iagh giordt haffuer. Så lenge iorden ståår skal icke återwenda sående och vpskärande, köld och hete, sommar och winter, dagh och natt.

		Niyonde Capitel.
#31
OCh Gudh welsignadhe Noah och hans söner, och sadhe, Warer fruchtsame och förökens, och vpfyller iordena, Jdhor fruchtan och redzla ware offuer all diwr på iordenne, offuer alla foghlar vnder himmelen, och öffuer alt thet som kräker på iordenne, och all fiskar j Haffuet ware giffue j idhra hand, alt thet som röres och leffuer, thet ware idher til maat, Såsom gröna örter haffuer iagh alt thet giffuit idher.
	Allena äter icke kött, thet än nu leffuer j sinom blodh, för ty, Jagh wil ock hempnas offuer idhar krops blodh, och wil hempnat vppå all diwr, och wil hempnas menniskiones liff på huario och ena menniskio, ee hoo hon är.
	Then som vthgiuter menniskio blodh, hans blodh skal ock aff menniskiom vthgutit warda, För ty, Gudh haffuer giordt menniskiona effter sitt beläte. Warer fruchtsame och förökens, och förkoffwren idher på iordenne at j vpfyllen henne.
	Ytermera sadhe Gudh til Noah och hans söner medh honom, Sij, iagh gör medh idher itt förbund, och medh idhra sädh effter idher, och medh allom leffuandom diwrom som medh idher äro, j foghlar, j fänat, och j allom diwrom som på iordenne när idher äro, aff alt thet som vthu Arkenom gångit är, ee hwadh diwr thet är på iordenne, och wil göra mitt förbund medh idher j så måtto, at her effter skal nu icke meer alt kött förderffuat warda medh flodhzens watn, och skal her effter ingen meer flodh komma then iordena förderffua skal.
	Och Gudh sadhe, Thetta är teknet til mitt förbund, som iagh giordt haffuer emellan migh och idher, och all leffuande diwr medh idher her effter til ewigh tijdh. Min bogha haffuer iagh satt j skynom, then skal wara teknet til mit förbund emellan migh och iordena. Och när så skeer at iagh förer skyyn offuer iordena, så skal man see min bogha j skynom, och så skal iagh tenkia på mitt förbund emellan migh och idher, och all leffuande diwr j hwart och itt kött, at icke meer skal komma flodh her effter then alt kött förderffua skal. Ther före skal min boghe wara j skynom, at iagh skal see vppå honom, och tenkia vppå thet ewigha förbund emellan Gudh och all leffuande diwr j hwario och eno köte som på iordenne är. Thet samma sadhe ock Gudh til Noah, Thetta skal wara teknet til thet förbund som iagh giordt haffuer emellan migh och alt kött på iordenne.
	Noah söner som vthu Arkenom gingo, äre tesse, Sem, Ham Japhet. Men Ham är fadheren til Canaan, Tesse tree äre Noah söner, aff huilkom all land besätt wordo.
	Och Noah begynte til och wardt en åkerman, och plantadhe wyngårda. Och tå han drack aff winet, wardt han drucken, och lågh oskyyld vthi sinne hyddo. Tå nu Ham Canaans fadher sågh sins fadhers blyghd, sadhe han thet bådhom sinom brödhrom som vthe wåro. Tå togho Sem och Japhet itt cläde, och ladhe på begges theras skuldror, och gingo baklenges til, och offuertechte theras fadhers blyghd, och theras ansichte war jfråwendt, så at the theras fadhers blyghd icke sågho.
	Som nu Noah vpwakadhe aff sino wine, och fick wata hwadh hans yngste son honom giordt hadhe, sadhe han, Forbannat ware Canaan, och ware en trääl vnder alla träler j bland hans brödhra. Och sadhe ytermera, Loffuat ware HERREN Sems Gudh, och Canaan ware hans trääl. Gudh förwijdhge Japhet och läte honom boo j Sems hyddor, och Canaan ware hans trääl.
	Och Noah leffde effter flodhena tryhundradhe och femtiyo åår, så at hans hela ålder wardt niyohundrat och femtiyo åår, och bleff dödh.

#32
		Tiyonde Capitel.
THetta är Noahs söners slecht, Sem, Ham, Japhet, Och the födde barn effter flodhena. Japhetz barn äre tesse, Gomer, Magog, Madaj, Jauan, Thubal, Mesech och Thiras. Men Gomers barn äre tesse, Ascenas, Riphath och Thogarma. Jauans barn äre tesse, Elisa, Tharsis, Chithim och Dodanim. Vthaff tessom äre vthsprijdda Hedninganars öyar j theras landom, hwart effter sitt måål, slechte och folk.
	Hams barn äre tesse, Chus, Mizraim, Phut och Canaan. Chus barn äre tesse, Seba, Heuila, Sabtha, Raema och Sabthecha. Raemas barn äre tesse, Scheba och Dedan. Men Chus födde Nimrod, han begynte en wellugher herre wara på iordenne, och war en wellugher jäghare för HERRANOM. Ther aff är thet ordspråket, Thet är en wellugher jäghare för HERRANOM såsom Nimrod. Och hans rikes beginnelse war Babel, Erech, Acad och Calne vthi Sinear land. Vthaff thet landet är sedhan kommen Assur, och han bygde Niniue och Rehoboth, och Calah, och ther til Ressen emellan Niniue och Calah, Thetta är en stoor stadh. Mizraim födde Ludim, Enamim, Leabim, Naphtuhim, Patrusim och Casluhun, aff huilkom vthkompne äre the Philistim och Caphthorim.
	Men Canaan födde Zidon sin första son, och Heth, Jebusi, Emori, Girgosi, Hiui, Archi, Sini, Aruadi, Zemari och Hamathi, aff them äre vthsprijdde the Cananeers slechter, och theras grensor woro jfrå Zidon genom Gerar, alt in til Gasa, til tess man kommer in til Sodoma, Gomorra, Adama, Zeboim och in til Lasa. Tesse äre nu Hams barn j thera slechter tungomålom, landom och folkom.
	Men Sem Japhetz brodher then äldste födde ock barn, huilkin en fadher är til all Ebers barn, Och tesse äre hans barn. Elam, Assur, Arphachsad, Lud och Aram. Arams barn äre tesse, Vz, Hul, Gether och Mas. Arphachsad födde Salah, Salah födde Eber, Eber födde twå söner, en heet Peleg, ther före at j hans tijdh wardt werlden deelat, Hans brodher heet Jachetan. Och Jachethan födde Almodad, Saleph, Hazarmaueth, Jarah, Hadoram, Vsal, Dikela, Obal, Abimael, Seba, Ophir, Heuila och Jobab, Alle tesse äre Jachetans söner, och theras boning war jfrå Mesa, in til man kommer til Sephar på berghit öster vth. Thenne äre Sems barn vthi theras slechter tungomålom landom och folkom. Thetta är nu Noahs barnas afffödha, vthi theras slechter och folkom. Aff huilkom vthsprijdhat är folket på iordenne effter flodhen.

		Elloffte Capitel.
OCh all werlden hadhe enahanda tungo och måål. Tå the nu drogho öster vth, funno the en plaan vthi Sinear land, och boodde ther, och sadhe til hwar annan, Kommer, låter oss slå teghel och brenna. Och togho teghel för steen, och ler för kalk, och sadhe, Kommer låter oss byggia en stadh och itt torn, huess högd skal reckia vp j himmelen, at wy måghe göra oss itt nampn, för ty, wij warde til ewentyrs sprijdde vthi all land.
	Tå steegh HERREN nedher at han skulle see stadhen och tornet som menniskionnes barn bygde. Och HERREN sadhe, Sij, thet är enahanda folk, och enahanda måål j bland them alla, och haffua thetta begynt at

#33 göra, the warda icke afflåtandes aff alt thet the haffua sigh företaghit at göra, Kommer, låter oss stijgha nedher och förbijstra ther theras tungomåål, så at ingen skal förstå then annars måål. Och så skingradhe HERREN them tädhan j all land, så at the återwende byggia stadhen, och ther före kalladhes hans nampn Babel, ty at HERREN ther förbijstradhe all landz tungomåål, och sprijdde them tädhan vthi alla land.
	Thetta är Sems slächt. Sem war hundradhe åår gammal, och födde Arphachsad, tw åår effter flodhen, och leffde ther effter j femhundradhe åår, och födde söner och döttrar.
	Arphachsad war fem och tretiyo åår gammal, och födde Salah, och leffde ther effter fyrahundradhe och try åår, och födde söner och döttrar. Salah war tretiyo åår gammal, och födde Eber, och leffde ther effter fyrahundradhe och try åår, och födde söner och döttrar.
	Eber war tretiyo och fyra åår gammal, och födde Peleg, och leffde ther effter fyrahundrat och tretiyo åår, och födde söner och döttrar.
	Peleg war tretiyo åår gammal, och födde Regu, och leffde ther effter j twhundrat och niyo åår, och födde söner och döttrar.
	Regu war tw och tretiyo åår gammal, och födde Serug, och leffde ther effter tw hundrat siw åår, och födde söner och döttrar.
	Serug war tretiyo åår gammal, och födde Nahor, och leffde ther effter twhundradhe åår, och födde söner och döttrar.
	Nahor war niyo och tiwghu åår gammal, och födde Tharah, och leffde ther effter hundradhe och nitton åår, och födde söner och döttrar.
	Tharah war siwtiyo åår gammal, och födde Abram, Nahor och Haran.
	Tesse äre Tharahs slechter. Tharah födde Abram, Nahor och Haran. Haran födde Lot. Och dödde Haran när sinom fadher Tharah vthi hans fadhers land j Vr i Caldea. Tå togho Abram och Nahor sigh hustrur. Abrams hustru heet Saraj, och Nahors hustru Milca Harans dotter, then fadher war åt Milca, och åt Jisca. Men Saraj war ofruchtsam, och hadhe ingen barn.
	Så toogh Tharah sin son Abram, och Lot sins sons Harans Son, och sina sonahustru Saraj sins sons Abrams hustru, och förde them jfrå Vr vthu Caldea, på thet the skulle fara j Canaans land, Och the komo til Haran, och boodde ther. Och Tharah wardt twhundradhe och fäm åår gammal, och bleff dödh j Haran.

		Tolffte Capitel.
OCh HERREN taladhe til Abram, Gack vthu titt fädhernes land, och jfrå tinne slecht, och jfrå tins fadhers hwse, vthi itt land, som iagh tigh wijsa wil, Och iagh skal göra tigh til itt stoort folk, iagh skal welsigna tigh, och göra tigh itt stoort nampn, och tu skalt wara een welsignelse, Jagh skal welsigna them som tigh welsigna, och förbanna them som tigh förbanna, OCH J TJGH SKOLA WELSJGNAT warda alla slechter på iordenne.
	Tå foor Abram vth, såsom HERREN honom sagdt hadhe, och Lot foor medh honom. Men Abram war siwtiyo och fem åår gammal tå han foor vthaff Haran. Så toogh Abram sina hustru Saraj, och Lot sin brodher son, medh alla theras håffuor som the förwerffuat hadhe, och the siälar som the födt hadhe j Haran, och foro vth til at resa in j Canaans land. Och som the kompne woro in j Landet, droogh han ther j genom alt in til

#34 thet rwmet Sichem, och in til then Lunden More. På then tijdhen boodde the Cananeer ther j Landet.
	Tå syntes HERREN Abram, och sadhe, Tinne sädh skal iagh giffua thetta Land. Och han bygde ther samma stadz itt altare HERRANOM som honom syntz hadhe. Sedhan droogh han bäter fram tädhan til itt bergh som lågh öster vth jfrå BethEl, och slogh ther sitt tiäl vp, så at han hadhe BethEl wester vth, och Ay öster vth, och bygde ther HERRANOM itt altare, och predicadhe om HERRANS nampn. Och foor Abram tädhan fram bäter, och droogh södher vth.
	Så wardt en hård tijdh ther j Landet, ther före droogh Abram nedher vthi Egypten, at han ther en fremling bliffua motte, for ty, tijdhen war ganska hård j Landena. Och tå han kom hart in moot Egypten, taladhe han til sina hustru Saraj, Sij, iagh weet at tu äst een degheligh quinna vnder ansichtet, tå nu the Egyptier så see tigh, skola the säya, Thet är hans hustru, och slå migh j hiäl, och beholla tigh. Kära segh för then skul at tu äst mijn syster, at migh motte skee gott för tina skul, och at mijn siäl må leffua för tina skul.
	Som han nu kom vthi Egypten, sågho the Egyptier quinnona, at hon war ganska deghelighen, och Pharaos öffuerstar sågho henne, och prisadhe henne för honom. Tå wardt hon taghin in vthi Pharaos hws. Och Abram wedherfoors gott för hennes skul. Och han hadhe fåår, fää, åßnor, tiänare och tienerinnor, åßninnor och cameler.
	Men HERREN plåghadhe Pharao medh stora plåghor, och hans hws, för Saraj Abrams hustru skul. Tå kalladhe Pharao Abram til sigh, och sadhe til honom, Hwj haffuer tu sådant giordt migh? Hwj sadhe tu migh icke at hon war tijn hustru? Hwj sadhe tu at thet war tijn syster? för then skul wille iagh tagha migh henne til hustru. Och sij, nu haffuer tu her tina hustru, tagh henne och gack. Och han befalte sina men om honom, at the skulle foordra honom, och hans hustru, och alt thet han hadhe.

		Trettonde Capitel.
SÅ foor tå Abram vp vthu Egypten medh sinne hustru, och medh alt thet han hadhe, Och Lot ock medh honom södher vth. Och Abram war ganska rijck på booscap, silffuer och guld, Och han foor bäter fram jfrå sunnan alt in til BethEl, til thet rwmet ther han sitt tiäl tilförenna hafft hadhe emellan BethEl och Ay, rett på samma rwm ther han tilförenne hadhe bygdt altaret. Och ther predicadhe han HERRANS nampn.
	Men Lot som medh Abram foor, hadhe ock så fåår och fää och tiäl, och landet kunde icke fördraghat at the boodde til hopa, för ty, theras håffuor woro stora, och kunde icke boo medh hwar annan, och war jw altijd tretta emellan heerdana, offuer Abrams booscap, och heerdana offuer Lotz booscap. Och boodde teslikes j then tijdhen the Cananeer och Phereseer ther j Landena.
	Tå sadhe Abram til Lot, Käre, Låtom icke wara tretto emellan migh och tigh, och emellan mina och tina heerdar, ty wij äre brödher, Står icke alt Landet tigh öpet? Käre, skil tigh jfrå migh. Wiltu til wenstra handena, så wil iagh til then höghra, Eller wiltu til then höghra, så wil iagh til then wenstra. Tå hoff Lot sijn öghon vp, och besågh then hela engden widh Jordan. För ty, förra än HERREN förderffuadhe Sodoma och Gomorra war hon waturijk alt in til man kommer til Zoar, såsom en HERRANS Lustgård, lika som Egypti land.

#35
	Så vthwalde sigh Lot then hela engden widh Jordan, och droogh öster vth. Och så skildes then ena brodheren jfrå then andra, at Abram boodde j Canaans land, och Lot j samma engdes städher, och slogh sitt tiäl vp in moot Sodom. Men thet folk j Sodom war ondt, och syndadhe swårligha moot HERRAN.
	Tå nu Lot hadhe skildt sigh jfrå Abram, sadhe HERREN til Abram, Hääff vp tijn Öghon och see jfrå thet rwmet ther tu nu boor, nör vth, södher vth, öster vth och wester vth, för ty, alt thetta landet som tu seer, wil iagh giffua tigh och tinne sädh til ewigh tijdh, och wil göra tina sädh såsom stofftet på iordenne. Kan een menniskia rekna stofftet på iordenne, så må hon ock rekna tina sädh. Therföre vp, och dragh genom landet, twärs och endalångs, För ty, tigh wil iagh giffua thet.
	Så togh Abram sijn tiäl vp, och kom och boodde widh then lunden Mamre, huilkin j Hebron är, och bygde ther sammestädz HERRANOM itt altare.

		Fiortonde Capitel.
OCH thet begaff sigh j Amraphels tijdh Konungens aff Sinear, Ariochs Konungens j Ellasar, Kedor Laomors Konungens j Elam, och Thideals Hedhninganas Konungs, at the örlighade medh Bera Konungenom j Sodom, och medh Birsa Konungenom j Gomorra, och med Sineab Konungenom j Adama, och medh Semeber Konungenom j Seboim, och medh Konungenom j Bela, thet är Zoar. Thenne komo alle til sammans j then dalenom Siddim ther nu är salthaffuet, för ty, the hadhe warit j tolff åår vnder Konung KedorLaomor, och vthi the trettonde årena woro the honom afffaldne.
	Ther före kom KedorLaomor, och the Konungar som medh honom woro, vthi the fiortonde årena, och slogho the Resar j Astaroth, Karnaim och the Susim j Ham, och the Emim på then planenom Kiriathaim, och the Horeer på theras bergh Seir, in til then planen Pharan som skiuter in på öknena, Sedhan wende the om, och komo til then brunnen Mispat thet är Kades, och slogho hela the Amalechiters land, ther til the Amorreer, som j HazezonThamar boodde.
	Tå drogho vth Konungen j Sodom, Konungen j Gomorra, Konungen j Adama, Konungen j Seboim, och Konungen aff Bela, thet Zoar heter, och rustadhe sigh til at stridha j then dalenom Siddim medh KedorLaomor Konungen j Elam, och medh Thideal Hedhninganas Konung, och medh Amraphel Konungenom j Sinear, och medh Arioch Konungenom j Ellasar, fyra Konungar emoot fem, och then dalen Siddim hadhe monga leer gropar.
	Men Konungen j Sodom och Gomorra wordo ther slaghne på flychtena och nedherlagdhe, och the som offuerbliffuuo flydde vppå berghit. Så togho the alla äghodelar j Sodom och Gomorra, och alla fetalia och drogho sina ferde. Och togho teslikes medh sigh Lot Abrams brodhers son, och hans äghodelar, ty han boodde j Sodom, och drogho sin wägh.
	Tå kom en som vndsloppen war, och sadhe thet för Abram then en vthlendning war och boodde j then lundenom Mamre thens Amorreens, huilkin Escols och Aners brodher war. Tesse wore j forbund medh Abram.
	Som nu Abram hörde at hans brodher war fången, wepnadhe han sina eghna heemfödda tiänare tryhundradhe och adherton, och drogh effter them alt in til Dan, deladhe sigh, och föll til them medh sina tienare om nattena,

#36 och sloogh them, och fulfölghde them alt in til Hoba, som ligger på wenstra handenne widh then stadhen Damasco, och toogh alla äghodelar igen, och ther til Lot sin brodher och hans äghodelar, och quinnonar och folkit.
	Tå han nu igen kom, och hadhe affslaghet KedorLaomor, och the Konungar medh honom, gick Konungen j Sodom emoot honom på then planen som heet Konungs dalen.
	Men Melchizedech Konung j Salem baar fram brödh och wijn, och han war tess höghstes Gudz Prester, och welsignadhe honom och sadhe, Welsignat ware tu Abram them höghsta Gudhi, then himmel och iord tilhörer, Och loffuat ware Gudh then höghste som tina fiendar beslutit haffuer j tinne hand. Och honom gaff Abram tiyonde aff allo byte.
	Tå sadhe Konungen aff Sodom til Abram, Giff migh folkit, och äghodelana beholt för tigh. Men Abram sadhe til Konungen aff Sodom, Jagh vphäffuer mina hender til HERRAN then höghsta Gudh som himmel och iord tilhörer, at iagh aff allo thet titt är, icke en trådh eller een skooreem tagha wil, at tu icke skal säya, Jagh haffuer rijchtat Abram, vndantaghno thet the vnga karla förtärdt haffua, och the män som medh mig drogho, Aner, Escol, och Mamre, them lät tagha theras deel.

		Femtonde Capitel.
SEdhan thetta så skeedt war, begaff sigh at HERRANS ord j een syyn kom til Abram seyandes, Fruchta tigh intit Abram, iagh är titt beskerm, och tijn ganska stoor löön. Men Abram sadhe, HErre HERRE, hwadh wiltu migh giffua? Jagh gåår barnlöß, och min redheswen thenna Eleasar aff Damasco haffuer en son. Och Abram sadhe yterlighare, Men migh haffuer tu ingen sädh giffuit. Och sij, mins tiänares son skal wara min ärffuinge.
	Och sij, HERRANS ord kom til honom, seyandes, Han skal icke wara tin ärffuinge, vthan then som vthaff titt lijff komma skal, han skal wara tin ärffuinge. Och han hadhe honom vth och sadhe, See vp til himmelen, och rekna stiernonar om tu kant rekna them.Och sadhe til honom, Så skal tijn sädh wara.
	Abram troodde HERRANOM, och han reknadhe honom thet til rechtferdugheet. Och han sadhe til honom, Jagh är HERREN som tigh vthfördt haffuer jfrå Vr vthu Caldea, at iagh tigh thetta land giffua skal til besitning.
	Abram sadhe, HErre HERRE, hwar vppå skal iagh merkia at iagh skal besittia thet? Och han sadhe til honom, Tagh migh ena tryåra koo, och ena tryåra geet, och en tryåra wädhur, och ena turtur duffuo, och ena vnga duffuo. Och han toogh alt thetta och deladhe thet mitt j tw jfrå hwart annat, och ladhe hwar delen twert emoot then andra. Men foghlana deladhe han intit. Och foghlana komo nedher på kroppana, och Abram dreeff bort them. Tå solen nedhergången war, föll en swår sömpn på Abram, Och sij, een forskreckilse och itt stoort mörker kom offuer honom.
	Tå sadhe han til Abram, Thetta skal tu weta, at tijn sädh skal warda fremmanda vthi itt land, thet them icke tilhörer, och man skal ther göra them til trälar, och fara illa medh them j fyrahundradhe åår. Men offuer thet folk, som the tienande warda, skal iagh domare wara. Sedhan skola the dragha vth medh stora håffuor, och tu skalt fara til tina fädher medh fridh, och j en godh ålder begraffuen warda. Men the skola j fierde mandz ålder

#37 komma hijtt igen, för ty, the Amorreers ondszka är icke än nu all fulkompnat.
	Tå nu solen war nedhergången och mörker wordit, Sij, tå röök en vgn, och en eeld foor emellan stycken.
	På then daghen giorde HERREN itt förbund medh Abram och sadhe, Tinne sädh skal iagh geffua thetta landet jfrå then elffuenne j Egypten alt in til then stora elffuen Phrath, the Keneer, the Kiniseer, the Kadmoneer, the Heteer, the Phereseer, the Reser, the Amorreer, the Cananeer, the Gergeseer, the Jebuseer.

		Sextonde Capitel.
SAraj Abrams hustru födde honom intit, Men hon hadhe ena Egyptiska tiänistaqwinno som heet Hagar, och sadhe til Abram, Sij, HERREN haffuer igenlucht migh at iagh icke kan få barn. Käre, legg tigh när minne tiänistaqwinno, at iagh doch til ewentyrs motte vpbygd warda aff henne. Abram hörde Saraj röst.
	 Och Saraj Abrams hustru toogh sina Egyptiska tiänistaqwinno Hagar, och gaaff henne Abram sinom man til hustru, sedhan the hadhe boodt j tiyo åår j Canaans lande.
	Och han ladhe sigh när Hagar, och hon wardt haffuande, Tå hon nu sågh at hon war haffuande, förachtadhe hon sina fru. Tå sadhe Saraj til Abram, Tu gör orett emoot migh, iagh haffuer lagdt mina tiänistaqwinno när tigh, nu effter hon seer at hon är haffuandes worden, moste iagh ringa achtat warda för henne, HERREN döme emellan migh och tigh. Men Abram sadhe til Saraj, Sij, tijn tiänistaqwinna är vnder titt wold, gör medh henne som tigh teckes.
	Tå nu Saraj wille späkia henne, flydde hon jfrå henne, Men HERRANS ängel fan henne widh en watubrunn j öknenne, nemligh widh then brunnen som är på then wäghen til Zur, och sadhe til henne, Hagar Saraj tiänistaqwinna, Hwadhan kommer tu? eller huart wiltu? Hon sadhe, Jagh haffuer flydt jfrå minne fru Saraj. Och HERRANS ängel sadhe til henne, Wendt om til tina fru igen, och ödhmiuka tigh vnder hennes hand.
	Och HERRANS ängel sadhe til henne, Jagh skal så föröka tina sädh, at för stoor mykinheet skal hon icke kunna reknas. Ytermera sadhe HERRANS ängel til henne, Sij, tu är haffuande worden, och skal födha en son, hans nampn skal tu kalla Jsmael, ther före at HERREN haffuer seedt tina wedhermödho. Han skal wara en grym man, Hans hand emoot hwar man, och hwars manz hand emoot honom, och han skal boo emoot alla sina brödher.
	Och hon kalladhe HERRANS nampn som taladhe medh henne, Tu Gudh seer migh. Ty hon sadhe, Wisseligha haffuer iagh her seedt ryggen på honom som migh seer, Ther före kalladhe hon brunnen, En brunn thens leffuandes som migh seer, huilken är emellan Kades och Bared.
	Och Hagar födde Abram en son, och Abram kalladhe then sonen som Hagar födde honom Jsmael, och Abram war sex och ottatiyo åår gammal tå Hagar födde honom Jsmael.

		Siwttonde Capitel.
#38
TÅ nu Abram niyo och niyotiyo åår gammal war, syntes honom HERREN, och sadhe til honom, Jagh är Gudh alzmechtugh, wandra för migh, och war fulkompnelighen, och iagh skal göra mitt förbund emellan migh och tigh, och iagh skal föröka tigh swårligha, Och Abram föll på sitt ansichte.
	Och Gudh taladhe ytermera medh honom och sadhe, Sij, Jagh äret, och haffuer mitt förbund medh tigh, och tu skalt warda en fadher för mykit folk, ther före skal tu icke meer heta Abram, vthan Abraham skal wara titt nampn, ty iagh haffuer giordt tigh til en fadher för mykit folk, och skal göra tigh ganska mykit fruchtsamman, och skal göra folk aff tigh, skola ock Konungar komma aff tigh.
	Och iagh wil göra mitt förbund emellan migh och tigh, och tina sädh effter tigh j theras aff kommandom, at thet skal wara itt ewight förbund, så at iagh skal wara tin Gudh, och tinne sädz effter tigh. Och skal giffua tigh och tinne sädh effter tigh thet land ther tu en fremling vthi är, nemligha, thet hela landet Canaan til ewigh besitning, och skal wara theras Gudh.
	Och Gudh sadhe ytermera til Abraham, Så halt nu mitt förbund tu och tijn sädh effter tigh j theras affkommandom, och thetta är förbundet som j hålla skolen emellan migh och tigh och tina sädh effter tigh, j theras affkommandom. Alt thet mankön j bland idher är skal omskäras, Men j skolen omskära idhars kötz förhudh. Thet samma skal wara itt tekn til förbundet emellan migh och idher. Hwart och itt piltabarn, tå thet är ottadagha gammalt, skolen j omskära j idhra affkommander. Sammalunda huar och en tienare, hemafödder eller köpter, eller ellies fremanda, och icke aff idhro sädh är. Och så skal mitt förbund wara på idhro köte til itt ewight förbund. Och huar noghot piltabarn icke warder omskoret j hans kötz förhudh, hans siäl skal vthrotas vthu hans folk, ther före at han mitt förbund icke hållit haffuer.
	Och Gudh sadhe åter til Abraham, Tina hustru Saraj skal tu icke meer kalla Saraj, vthan Sara skal wara hennes nampn, ty iagh skal welsigna henne, och aff henne skal iagh giffua tigh en son, huilkin iagh skal welsigna, och folk skola warda aff honom, och Konungar offuer mykit folk. Tå föll Abraham på sitt ansichte och loogh, och sadhe j sitt hierta, skulle migh som hundradhe åår gammal är födhas en son, och Sara som niyotiyo åår gammul är skulle födha? Och Abrahma sadhe til Gudh, Ah at doch Jsmael måtte få leffua före tigh.
	Tå sadhe Gudh, Ja, Sara tijn hustru skal födha tigh en son, huilken tu skalt kalla Jsaac, ty medh honom skal iagh vpretta mitt ewigha förbund, och medh hans sädh effter honom. Ther til haffuer iagh ock bönhört tigh om Jsmael, Sij, iagh haffuer welsignat honom, och skal göra honom fruchtsamman, och föröka honom ganska swårligha, Tolff Förstar skal han födha, och iagh skal göra honom til mykit folk. Men mitt förbund skal iagh vpretta medh Jsaac, then Sara tigh födha skal, på thenne tijdhenom ått ååre.
	Och som talet wardt endat, foor Gudh vp jfrå Abraham, Och Abraham toogh sin son Jsmael, och alla tienare, hemafödda och köpta, och alt thet mankön war j hans hwse, och omskar förhudena på theras kött, strax på samma daghenom som Gudh honom sagdt hadhe. Och Abraham war niyo och niyotiyo åår gammal tå han omskar förhudena på sitt kött. Men Jsmael hans son war tretton åår gammal, tå hans kötz förhudh omskoren wardt. Alt på enom dagh wordo the alle omskorne, Abraham hans son Jsmael, och alt thet mankön war j hans hwse, bådhe heemfödde tiänare och köpte, och ellies fremanda. Alle wordo the omskorne medh honom.

#39
		Adhertonde Capitel.
OCH HERREN syntes honom j them Lundenom Mamre, ther han satt widh sins tieldz dör, tå hetast war på daghenom, och som han vplyffte sijn öghon och sågh, tå stodho tree män för honom. Och tå han sågh them lopp han emoot them frå sin tieldz dör, och bughadhe sigh nidh för honom på iordena och sadhe, HErre, haffuer iagh funnet nådh för tijn öghon, så gack icke fram om tin tienare, man wil hemta idher litit aff watn och twå idhra föter, och hwiler idher vnder trädh, och iagh wil leggia för idher itt stycke brödh, at j wedherqweken idhor hierta, sedhan gå j tå fram bäter, för ty, ther före ären j kompne til idhar tienare. The sadhe, Gör som tu haffuer sagdt.
	Abraham skyndade sigh in j tiellet til Sara, och sadhe henne, Skynda tigh, och blanda try måått semleiniöl, och baka kakor. Men han lopp bort til booskapen, och toogh en godh späädh kalff, och fick drengenom, han skyndadhe sigh och tilreedde thet. Och han toogh fram smöör och miölk, och aff kalffuenom som han tilreedt hadhe, och satte för them, och gick fram för them vnder trädh, och the åto.
	Tå sadhe the til honom, Hwar är tijn Hustru Sara? Han swaradhe, Ther inne j tiellet. Han sadhe, När iagh igen kommer til tigh om man leffuer, Sij, så skal Sara tijn hustru haffua en son. Thetta hörde Sara ther hon stoodh baack tieldörena, och the woro bådhen Abraham och Sara gammul, och wel til ålders kommen, så at Sara nu icke meer hadhe som qwinnor plågha haffua, ther före loogh hon widh sigh sielff och sadhe, Nu iagh gammul är, och min herre teslikes ålderstighin, skal iagh än nu giffua migh til lusta.
	Tå sadhe HERREN til Abraham, Hwj loogh Sara seyandes, Menar tu at thet kan wara, at iagh än nu födha skal så gammul som iagh är? Mon HERRANOM någhot wara omöghelighit? J sinom tijdh wil iagh komma til tigh igen, om man leffuer, och tå skal Sara haffua en son. Tå nekadhe Sara och sadhe, Jagh loogh intit, och wardt förfärat. Men han sadhe, Thet är icke så, Tu looghst.
	Tå stodho mennena vp tädhan, och wende sigh ått Sodom, och Abraham fölghde them, och leedhsaghadhe them. Och HERREN sadhe, Huru kan iagh dölia för Abraham thet iagh gör? Effter han skal warda til itt stoort och mechtugt folk, och all folk på iordenne skola warda welsignat j honom, Ty iagh weet at han befaler sinom barnom och sino hwse effter sigh, at the skola halla HERRANS wäghar, och göra hwadh rett och gott är, på thet at HERREN skal låta komma offuer Abraham alt thet han honom loffuat haffuer.
	Och HERREN sadhe, J Sodom och Gomorra är itt roop thet är stoort, och theras synder ära ganska swåra, ther före skal iagh fara nidh, och see til om the alt giordt haffua effter ropet som för migh kommet är, eller om thet icke så är, at iagh må wetat. Och mennena wende sitt ansichte och gingo ått Sodom. Men Abraham wardt ståndandes för HERRANOM, och trädde fram til honom och sadhe.
	Wilt tu tå förgöra then rechtferdugha medh then ogudhachtugha? Kunde henda at j stadhenom wore femtiyo rettferdughe, will tu them förgöra, och icke skona the rwmena för femtiyo rettferdugha skull, som ther inne wore? Bortt thet jfrå tigh at tu thet göra skulle, och dödha then rettferdugha medh then ogudhachtugha, och at them rettferdugha skulle gå lika som the ogudhachtugha, Bort thet jfrå tigh som alla werldennes domare

#40 äst, sådana straff läter tu icke gå. HERREN sadhe, Finner iagh femtiyo rettferdugha j Sodom stadh, så wil iagh skona allestädz j all rwm för theras skul.
	Abraham swaradhe och sadhe, Ah sij, iagh haffuer taghet migh före at tala medh HErranom, än doch iagh är stufft och aska, Om ther wore fem mindre än femtiyo rettferdughe inne, wille tu tå förgöra hela stadhen för the fem skul? Han sadhe, Finner iagh ther inne fem och fyratiyo, så wil iagh icke förgöra them.
	Och han taladhe än tå yterlighare til honom och sadhe, Motte henda at man finner ther fyratiyo inne. Och han sadhe, Jagh wil intit göra them för the fyratiyo skul. Abraham sadhe, HErre, Tagh icke til mistyckie om iagh än nu talar någhot. Motte henda at man finner ther tretiyo inne. Han swaradhe, Finner iagh ther tretiyo inne, så wil iagh intit göra them. Och han sadhe, Ah sij iagh haffuer taghet migh före at tala medh min HErra, Motte henda at man finner tiwghu ther inne. Han swaradhe, Jagh wil icke förgöra them för the tiwghu skull. Och han sadhe, Tagh ick til mistyckie HErre, om iagh talar än en tijdh, Motte henda at man finner tiyo ther inne. Han sadhe, Jagh wil icke förgöra them för the tiyo skul.
	Och HERREN gick bort sedan han hadhe vthtalat medh Abraham. Och Abraham wende om och gick heem til sitt igen.

		Nittonde Capitel.
OCH the twå Eenglana komo om afftonen til Sodon, och Lot satt j Sodom j portenom, Och tå han sågh them, stoodh han vp emoot them, och bughadhe sigh medh sitt ansichte nedher på iordena, och sadhe, Sij HErre, Kommer vthi idhar tiänares hws, och bliffuer ther offuer nattena, Låter twå idhra föter, och j morghon stå j bittidha vp och faren idhar wägh. The sadhe, Ney, men wij wilie bliffua öffuer nattena på gatonne. Tå nödhgadhe han them fast, och the gingo in medh honom, och the komo vthi hans hws. Och han giorde them een måltijdh, och bakadhe them osyrat brödh, och the åto.
	Men förra än the ladhe sigh, komo the män aff stadhenom Sodom, och omhwerffde hwset vnge och gamle, och alt folkit tilhopa, och kalladhe Lot vth, och sadhe til honom, Hwar äro mennenar som til tigh jngongne äre j thenna nattenne? Lät them gå her vth til oss, at wij måghe kenna them.
	Lot gick vth til them för dörena, och smelte dörena igen effter sigh och sadhe, Ah käre brödher görer icke så illa, Sij, iagh haffuer twå döttrar, the haffua än nu ingen man kendt, them wil iagh få vth til idher, och faren medh them som idher teckes, at j iw intit ondt gören thenna mennenar, ty ther före äre the ingongne vnder mitt taaks skugga. Men the sadhe, Kom hijt, Tå sadhe the, Äst icke tu allena en fremling her inne, och wilt nu regera? Nu wel, wij willie göra tigh mera ondt än them.
	Och the trengde sigh hardeligha medh wåld in på mannen Lot, och widh the lupo til, och wille slaghit vp dörena, sij, mennena rechte handen vth, och togho Lot in til sigh j hwset, och smelte dörena til. Och mennenar som för dörenne woro aff hwset, slogho the medh blindheet bådhe små och stora, så at the icke kunde finna dörena.
	Och mennena sadhe til Lot, Haffuer tu ock her inne någhra måghar, eller söner, eller döttrar, alla the som tigh tilhöra j stadhenom, them haff her vthu thetta rwmet, ty wij skole förgöra thetta rwmet, ther före at theras

#41 roop är stoort för HERRANOM, then oss vthsendt haffuer til at förgöra them.
	Tå gick Lot vth och taladhe medh sina måghar som skulle haffua hans döttrar, och sadhe, Görer redho, och gåår vthu thetta rwm, för ty, HERREN skal förgöra thenne stadh. Men them syntes thet wara gabberij.
	När nu morghonrodhen vpgick, skyndadhe änglana på Lot, at han skulle läta sigh lidha och sadhe, Gör redho, Tagh tina hustru och tina twå döttrar som tu haffuer, at tu ock icke förgååß vthi thenna stadzens misgerningom, Som han än nu fördröghde, togho mennenar honom widh handena, och hans hustru, och hans twå döttrar (effter HERREN wille skona them) och leedde honom vth, och läto honom vth för stadhen.
	Och som the hadhe hafft honom vth, sadhe the, Förwara tina siäl och see icke til baka, och statt icke j alla thenna engd, men på berghit vnsett tigh at tu icke förgååß. Tå sadhe Lot til them, Ah ney min HErre. Sij effter tin tienare haffuer funnet nådh för tijn öghon, så gör doch tina barmhertigheet stora, som tu på migh bewijst haffuer, at tu skulle beholla mina siäl widh lijff, Jagh kan icke förwara migh på berghena, Migh motte någhot ondt wedherkomma at iagh bliffue dödh. Sij, ther är en stadh icke longt hädhan ther iagh infly må, och han är liten, ther wil iagh förwara migh (är han doch liten) at mijn siäl må ther bliffua widh lijff.
	Tå sadhe han til honom, Sij, j tesse stycke haffuer iagh ock seedt til tigh, at iagh icke wil vmstörta then stadhen ther tu om taladhe. Lät lijdha tigh och förwara tigh ther, ty iagh kan intit göra til tess tu kommer ther in. Ther aff är then stadhen nemd Zoar, och solen war vpgången på iordena, tå Lot kom in vthi Zoar.
	Tå lät HERREN regna swaffuel och eeld jfrå HERRANOM aff himmelen offuer Sodom och Gomorra, och vmstörte the städher, alla then engden, och alla the som j städherna boodde, och alt thet på landena wext war. Och hans hustru sågh til baka, och wardt een salt stodh.
	Men Abraham stoodh vp om morghonen bittidha, på thet rwmet ther han förra hadhe ståndit för HERRANOM, och sågh vth emoot Sodom och Gomorra, och alt landet j then engden, och fick see at ther vpgick itt damb aff landena lijka som en röök aff en vgn. Ty, tå Gudh vmstörte the städher j then engdenne, tenckte han på Abraham, och frelste Lot vthu the städher som han vmstörte ther Lot vthi boodde.
	Och Lot foor vthu Zoar, och bleff på berghena medh bådha sina döttrar, ty han fruchtadhe at bliffua j Zoar, och lågh vthi eenne berghscriffuo han och bådha hans döttrar.
	Tå sadhe then äldsta til then yngsta, Wor fadher är gammal och ingen man är meer på iordenne, som til oss jngå kan effter alla werldenne sidhwänio. Kom lät oss giffua wår fadher dricka wijn, och leggiom oss när honom, at wij måghom behålla sädh aff wor fadher. Och så gåffuo the theras fadher dricka wijn j then nattenne. Och then äldsta gick in, och ladhe sigh när sinom fadher, och han wardt intit warse när hon ladhe sigh, ey heller när hon stoodh vp.
	Om morghonen sadhe then äldsta til then yngsta, Sij, iagh lågh j gåår när min fadher, lät oss ock j thenna nattenne giffua honom dricka wijn, at tu ock må gå in til honom, och leggia tigh när honom, at wij behålle sädh aff wor fadher. Och så gåffuo the teslikes j then nattenne sin fadher dricka wijn. Och then yngsta gick ock in, och ladhe sigh när honom. Och han wardt thet intit warse när hon ladhe sigh nidh, ey heller när hon stoodh vp.
	Och så wordo the bådha Lotz döttrar haffuandes aff sin fadher. Och then äldsta födde en son, then hon kalladhe Moab, aff honom komo the

#42 Moabiter alt in til thenna dagh. Och then yngsta födde ock en son, och hon kalladhe hans nampn Ammi barn. Aff honom komo Ammons barn alt in til thenna dagh.

		Tiwghunde Capitel.
SÅ foor Abraham tädhan in j landet Södher vth, och boodde emellan Kades och Zur, och wardt en fremling j Gerar, och sadhe om sina hustru Sara, thet är mijn syster. Tå sende Abimelech Konungen j Gerar effter henne och lät hemta henne.
	Men Gudh kom til Abimelech om nattena j drööm, och sadhe til honom, Sij, tu moste döö för then quinnona skul som tu taghit haffuer, ty hon är eens manz echta hustru. Men Abimelech hadhe än nu intit kommet widh henne, och han sadhe, Herre wiltu ock dräpa itt rettferdugt folk? Sadhe han icke til migh, hon är mijn syster, och hon sadhe teslikes, han är min brodher? Haffuer iagh doch thetta giordt medh enfollugt hierta, och oskyllugha hender.
	Och Gudh sadhe til honom j drömen, Jagh weet ock at tu thet medh enfollugha hierta giordt haffuer, ther före haffuer iagh ock bewarat tigh, at tu icke skulle synda emoot migh, och haffuer icke tilstadt at tu skulle komma widh henne. Så få nu mannenom sina hustru jgen, ty han är en Prophete, och lät honom bidia för tigh, så behåller tu liffuet. Hwar tu icke offuergiffuer henne, så weet at tu moste dödhen döö, och alt thet tigh tilhörer.
	Tå stoodh Abimelech bittidha vp om morghonen, och kalladhe all sina tienare, och sadhe alt thetta j theras åhöro. Och the män alle fruchtadhe sigh swårligha. Och Abimelech kalladhe ock så Abraham och sadhe til honom, Hwj haffuer tu oss thetta giordt? Och hwadh haffuer iagh brutit tigh emoot, at tu wille komma så stoor synd vppå migh och mitt rike? tu haffuer icke så giordt emoot oss som man göra skulle. Och Abimelech sadhe yterlighare til Abraham, Hwadh haffuer tu anseedt at tu så giorde?
	Abraham sadhe, Jagh tenkte, til ewentyrs j tesso rwme är ingen Gudz fruchtan, och the slå migh j hiäl för mina hustru skul. Och hon är sannerligha mijn syster, ty hon är mins fadhers dotter, men icke minne modhers dotter, och iagh toogh migh henne til hustru. Och tå Gudh bödh migh at iagh skulle wandra vthu mins fadhers hwsw, sadhe iagh til henne, Gör thenna barmhertugheet medh migh, huart wij kommom at tu sägher at iagh är tin brodher.
	Tå toogh Abimelech fåår och fää, tienare och tienarinnor och gaaff Abraham, och fick honom jgen hans hustru Sara, och sadhe, Sij, mitt land ståår tigh öpet, boo hwar tigh teckes. Och sadhe til Sara, Sij, iagh haffuer giffuit tinom brodher tusende silffuer peningar, Sij, han skal wara tigh til een ögnateckilse för alla the som när tigh äro, ee hwart tu faar, och en förswarare.
	Och Abrahm badh til Gudh, och Gudh botadhe Abimelech, och hans hustru, och hans tienistaquinnor, at the födde barn. Ty HERREN hadhe tilförenne hardeligha tillucht alla qweder j Abimelechs hwse, för Sara Abrahams hustru skul.

		XXI. Capitel.
#43 
OCh HERREN sökte Sara såsom han sagdt hadhe, och giorde medh henne såsom han talat hadhe. Och Sara wardt haffuande, och födde Abraham en son j sinom ålderdom, widh then tijdhen som Gudh honom före sagdt hadhe. Och Abraham nemde sin son som honom född war Jsaac, then honom Sara födt hadhe, och omskar honom på ottonde daghen, som Gudh honom budhit hadhe. Hundradhe åår gammal war Abraham tå honom hans son Jsaac födder war.
	Och Sara sadhe, Gudh haffuer giordt migh itt löye, ty huilkin thet fåår höra han fåår lee åt migh. Och sadhe yterlighare, Hoo toorde och säya Abraham sielffuom at Sara degde barn, och hadhe födt honom en son j sinom ålderdom ? Och barnet wexte och wardt affwandt. Och Abraham giorde itt stoort gastabudh then daghen tå Jsaac affwandes.
	Och Sara fick see then Egyptiska quinnones Hagars son, then hon Abraham födt hadhe, at han war en bespottare, och sadhe til Abraham, Drijff thenna tienistequinnona vth medh hennes son, ty thenne tienistequinnones son skal icke ärffua medh min son Jsaac. Thetta ordet behaghadhe Abraham ganska illa för sin son skul. Men Gudh sadhe til honom, Lät tigh icke tyckia hårdt wara om pilten och tienistaquinnona. Alt thet Sara tigh sagdt haffuer, så lyydh henne, för ty, j Jsaac skal sädhen tigh nemd warda. Jagh skal ock göra tienistequinnones son til folk, ther före at han tijn sädh är.
	Tå stoodh {Bbraham} [Abraham] bittijdha vp om morghonen, och toogh brödh och een flasko medh watn och ladhe på Hagars rygg, och pilten medh, och lät gå henne. Hon gick sin wägh och foor will j öknenne widh BerSaba. Tå nu watnet j flaskonne war förtärdt, kastadhe hon pilten vnder en buska, och gick bort och satte sigh twärs offuer longt jfrå widh itt arborstskott, ty hon sadhe, Jagh gitter icke see vppå at pilten döör, Och widh hon satt twärt offuer, hoff hon vp sina röst och greet.
	Tå hörde Gudh piltens röst, och Gudz ängel kalladhe Hagar aff himmelen, seyandes, Hwadh skadhar tigh Hagar? Fruchta tigh intit, för ty, Gudh haffuer hördt piltens röst ther han ligger, Statt vp, tagh pilten, och halt honom medh tina hender, ty iagh skal göra honom til stoort folk. Och Gudh öpnadhe hennes öghon, at hon fick see en watubrunn. Tå gick hon til, och fylte sina flasko medh watn, och gaff piltenom dricka, Och Gudh war medh piltenom, Han wexte och boodde j öknenne, och wardt en godh skytta, och boodde j then öknenne Pharan, och hans modher toogh honom hustru vthu Egypti land.
	På samma tijdhen taladhe Abimelech och Phicol hans häärhöffuitzman medh Abraham och sadhe, Gudh är medh tigh vthi alt thet tu gör. Så swär migh nu widh Gudh, at tu är migh icke argh, eller minom barnom, eller minom barnabarnom, vthan then barmhertugheet som iagh haffuer giordt medh tigh, then gör ock medh migh, och landena ther tu en fremling vthi äst. Tå sadhe Abraham, Jagh wil swäria.
	Och Abraham straffadhe Abimelech för then watubrunne skul, som Abimelechs tienare hadhe taghit medh wåld. Tå swaradhe Abimelech, Jagh haffuer icke wist hoo thet giorde, ey heller sadhe tu migh thet, ther til haffuer iagh icke hördt thet förra än j dagh.
	Tå toogh Abraham fåår och fää, och gaff Abimelech, och giorde bådhe itt förbund medh hwar annan. Och Abraham stelte siw lamb affsijdhes. Sadhe Abimelech til Abraham, Hwadh skola the siw lamb som tu haffuer stelt ther affsijdhes? Han swaradhe, Siw lamb skaltu tagha aff minne hand, at the skola wara migh til itt witnesbyrd, at iagh thenna brunn graffuit haffuer. Ther aff heter thet rwmet BerSaba, at the bådhe medh hwar annan ther så sworo, och alt så giorde the thet förbund j BerSaba.

#44

#45
	Tå stodho Abimelech och hans häärhöffuitzman Phicol vp, och drogho in j the Philisteers land igen. Och Abraham plantadhe trää j BerSaba, och predicadhe ther om HERRANS ewigha Gudz nampn, och war en fremling vthi the Philisteers land j longan tijdh.

		XXII. Capitel.
SEdhan thet skeedt war, försökte Gudh Abraham, och sadhe til honom, Abraham. Och han swaradhe, Her är iagh. Och han sadhe, Tagh Jsaac tin eenda son then tu käär haffuer, och gack bort vthi Moria land, och offra honom ther til itt brenneoffer, på itt bergh thet iagh tigh säyande warder. Tå stoodh Abraham bittijdha vp om morghonen, och sadhladhe sin åßna, och toogh med sigh twå drenger, och sin son Jsaac, och högg synder wedh til brenneoffer, stoodh vp och gick bortt til thet rwm som Gudh honom sagdt hadhe.
	På tridie daghen hooff Abraham sijn öghon vp, och sågh rwmet longt jfrå, och sadhe til sina drenger, Bliffuer j her medh åßnånom, iagh och pilten wiliom gå tijtt bortt, och när wij tilbidhit haffuom, wilie wij komma igen til idher. Och Abraham toogh wedhen til brenneoffret, och ladhe thet på sin son Jsaac. Men han toogh eelden och kniffuen j sina hand, och gingo så bådhe til samman.
	Tå sadhe Jsaac til sin fadher Abraham, Min fadher. Abraham swaradhe. Her är iagh min son. Och han sadhe, Sij, her är eelden och wedhen, huar är nu fåret til brenneoffret? Abraham swaradhe, Gudh förseer wel fåret min son til brenneoffret, och the gingo bådhe til samman.
	Och som the komo til rwmet ther Gudh honom aff sagdt hadhe, bygde Abraham ther itt altare, och ladhe wedhen ther vppå, och bant sin son Jsaac, ladhe honom på altaret offwan på wedhen, och vthrechte sina hand, och toogh til kniffuen at han skulle slachta sin son.
	Tå ropadhe honom HERRANS ängel aff himmelen och sadhe, Abraham Abraham. Han swaradhe, Her är iagh. Han sadhe, Kom intit tina hand widh pilten och gör honom intit, ty nu weet iagh, at tu fruchtar Gudh, och haffuer icke skonat tin eenda son för mina skul. Tå hooff Abraham sijn öghon vp, och sågh en wädhur baak sigh, bekayat medh hornen vthi en törnebuska, och gick tijtt och toogh then wädhuren, och offradhe honom til itt brenneoffer j sins sons stadh. Och Abraham kalladhe thet rwmet HERREN seer. Aff huilko man än nu j dagh sägher, På berghit, ther HERREN seedd warder.
	Och HERRANS ängel ropadhe åter til Abraham aff himmelen och sadhe, Jagh haffuer sworit widh migh sielff, sägher HERREN, effter tu thetta giorde och icke skonadhe tin eenda son, at iagh skal welsigna, och föröka tina sädh såsom stiernonar på himlenom, och såsom sanden på haffzens strand, Och tijn sädh skal besittia sina fienders portar, OCH J TJNNE sädh skal alt folk på iordenne welsignat warda, therföre at tu minne röst lydt haffuer. Sedhan gick Abraham til drengenar igen, och giorde sigh reedho, och drogho tilsammans til BerSaba, och boodde ther.
	Tå thetta så skeedt war begaff sigh at Abraham wardt sagdt, Sij, Milca haffuer ock födt barn tinom brodher Nahor, nemligh Vz then först födda, och Bus hans brodher och Kemuel, aff huilkom the Syrier komne äro, och Kesed och Haso, och Pildas, och Jedlaph, och Bethuel. Men Bethuel födde Rebeka. Tesse otta födde Milca Nahor Abrahams brodher. Och hans frilla benemd Rehuma födde ock, nemligh Tebah, Gaham, Thahas och Maacha.

#46
		XXIII. Capitel.
SAra leffde j hundradhe siw och tiwghu åår, och bleff dödh j then hoffuudhstadhen som kallas Hebron j Canaans lande. Tå kom Abraham til at söria och begråta henne. Sedhan stoodh han vp jfrå hennes lijk, och taladhe til Hetz barn och sadhe, Jagh är en fremling och en gest när idher, giffuer migh en arffrett til begraffning när idher, at iagh må begraffua min dödha som för migh ligger.
	Tå swaradhe Hetz barn Abraham och sadhe til honom, Höör oss käre herre, tu är en Gudz förste när oss, begraff tin dödha vthi wora betzsta griffter, ingen menniskia aff oss skal förweghra tigh at tu begraffuer tin dödha j hans graff. Tå stoodh Abraham vp och bughadhe sigh för landzens folke, nemligh, för Hetz barnom.
	Och han taladhe medh them och sadhe, är thet idher j sinnet at iagh begraffuer min dödha som för migh ligger, så hörer migh, och bedher för migh in för Ephron Zoars son at han giffuer migh sina dubbelkulo then han haffuer j endanom på sinom åker, för redheligha peninga läte migh henne få när idher til itt grifft arff. Ty Ephron boodde j bland Hetz barn.
	Tå swaradhe Ephron then Hetheen Abraham j Hetz barnas åhöro, för allom them, som vth och ingingo genom hans stadz port och sadhe, Ney min herre, vthan hör til hwadh iagh säya wil, Jagh giffuer tigh åkren, och then kulon medh som ther inne är, och giffuer tigh honom för mitt folks barnas åsyyn, til at begraffua tin dödha. Tå bughadhe sigh Abraham för landzens folke, och taladhe til Ephron j landzens folk åhöro, och sadhe, Wiltu höra migh, så tagh peningar aff migh för åkren the iagh tigh giffua wil, och så wil iagh ther begraffua min dödha.
	Ephron swaradhe Abraham och taladhe til honom, Min herre, hör doch migh, Marken är wärd fyrahundrat Siklar silffuer, men hwadh kan thet dragha emellan migh och tigh? Begraff man tin dödha. Abraham hörde Ephron och woogh honom peninganar til som han nemdt hadhe, huilkit Hetz barn åhörde, nemligh, fyrahundrat Siklar siluer, som tå gäffue och gengse woro.
	Och så wardt Ephrons åker ther then dubbelkulan inne war twärs offuer Mamre tileghnat Abraham til ewerdeligha ägho medh kulonne ther inne, och medh all trää om kring åkren, j Hetz barnas, och alles theras åsyyn som genom hans stadz port vth och ingingo. Sedhan begroff tå Abraham Sara sina hustru vthi kulonne j åkrenom then dubbel war, twärs offuer jfrå Mamre, thet är Hebron j Canaans lande. Och alt så wardt Abraham stadhfest then åkren, och kulan til begraffnings eghendom aff Hetz barnom.

		XXIIII. Capitel.
OCh Abraham war gammal och wel ålderstighin, och Gudh hadhe welsignat honom j all stycke. Tå sadhe han til sin äldsta hwstienare, then all hans tingist före stoodh, Lägg tina hand vnder mina lend, och swär migh widh HERRAN himmelens och iordennes Gudh, at tu icke tagher minom sone hustru aff Canaans döttrar, jbland huilka iagh boor, vthan faar in vthi mitt fädhernes land, och til mina slecht, och tagh minom sone Jsaac hustru.
	Tienaren sadhe, Om så hende at quinnan icke wille komma medh migh

#47 in j thetta land, skal iagh tå läta tin son komma tijt j landet igen, tädhan tu kommen är? Abraham sadhe til honom, Wachta tigh ther före, at tu icke förer min son tijt igen, HERREN himmelens Gudh som migh toogh vthu mins fadhers hwse, och vthu mitt födzloland, then medh migh talat, och migh teslikes sworit och sagdt haffuer, Thetta landet wil iagh giffua tinne sädh, han skal senda sin ängel fram för tigh, at tu skalt tagha minom sone ther hustru. Hwar nu quinnan tigh icke fölia wil, så ästu qwitt thenna eedh, Allenast låt icke min son komma tijt igen. Tå ladhe tienaren sina hand vnder Abrahams sin herres lend, och swor honom her vppå.
	Så toogh tienaren tiyo Camelar aff sin herres Camelar, och droogh åstadh, och hadhe medh sigh aff allahanda sins herres håffuor, och war vppe, och foor til Mesopotamien til Nahors stadh, ther lät han Camelanar bliffua vthan för stadhenom widh en watubrunn om afftonen tå quinfolkit pläghadhe ther komma och tagha watn, och sadhe. HERRE min herres Abrahams Gudh, Kom j dagh emoot migh, och gör barmhertugheet medh minom herra Abraham, Sij, iagh ståår her när watubrunnenom, och theras döttrar som boo j thenna stadh warda her vth kommande til at tagha watn. Hwar nu någhon pigha kommer, och iagh sägher til henne, Halt hijt tina kruko och lät migh dricka, och hon sägher, Drick, iagh wil ock giffua tina Camelar dricka, at hon är then samma som tu haffuer beskäärdt tinom tienare Jsaac, och at iagh ther på må förstå at tu haffuer giordt barmhertugheet medh minom herra.
	Och förra än han vthtalat hadhe, Sij, Rebeka Bethuels dotter kom vth, huilkin är Milca son, then Nahors Abrahams brodhers hustru war, hon baar ena kruko på axlanar, och hon war en ganska degheligen pigha vnder ansichtet, och war än nu iungfru, och ingen man hadhe kendt henne, Hon kom nidh til brunnen, och fylte krukona, och wille gå heem igen. Tå lopp tienaren emoot henne och sadhe, Lät migh dricka noghot litet watn aff tinne kruko. Och hon sadhe, Drick min herre. Och strax toogh hon krukona nidh på sina hand, och gaff honom dricka. Och tå hon hadhe giffuit honom dricka, sadhe hon, Jagh wil ock ösa watn ått tina Camelar til tess at the få alle dricka. Och hon sloogh strax watnet vthu krukonne j hoonn, och lopp åter til brunnen til at ösa, och watnadhe alla hans Camelar.
	Men mannen vndradhe på henne och war stilla til tess han kunde få weta, om HERREN hadhe giordt hans reeso lyckosamma eller ey. Tå nu alle Camelanar hadhe drucket, toogh han fram itt gyldene ännespann wäghandes en halff Sikel, och twå armringar til hennes hender, wäghandes tiyo Siklar gull, och sadhe, Mijn dotter, hwem hörer tu til? sägh migh doch thet, Haffue wij ock rwm til at få herberghe j tins fadhers hwse? Hon sadhe til honom, Jagh är Bethuels dotter, Milcas sons som hon haffuer födt Nahor. Och hon sadhe yterlighare til honom, är ock så mykit halm och fodher när oss, och rwm nogh til herberghe.
	Tå böghde mannen sigh nidh, och badh til HERRAN och sadhe, Loffuat ware HERREN min herres Abrahams Gudh, som icke haffuer taghit sina barmhertigheet och sina sanning jfrå minom herra, För ty, HERREN haffuer fördt migh then retta wäghen til mins herras brodhers hws. Och pighan lopp och sadhe alt thetta j hennes modhers hwse. Och Rebeka hadhe en brodher som heet Laban.
	Och Laban lopp vth til mannen widh brunnen, och när han sågh ännespannet, och armringanar j sinne systers hender, och hörde Rebekes sinnes systers ord, at hon sadhe, Så haffuer mannen sagdt migh, Kom han til mannen, och sij, han stoodh när Camelanar widh brunnen, och sadhe, Kom her in tu HERRANS welsignadhe, Hwj ståår tu her vthe? Jagh haffuer rymdt hwset, och giordt rwm för Camelanar. Så hadhe han mannen

#48 in j hwset, och ladhe aff Camelarna, och gaff them halm och fodher och watn til at twå hans föter, och mennernes som medh honom woro, och satte maat för honom.
	Tå sadhe han, Jagh wil icke äta förra än iagh haffuer werffuat mitt ärende. The swaradhe, Sägh, Han sadhe, Jagh är Abrahams tienare, och HERREN haffuer rijkeligha welsignat min herra, och han är stoor worden, och han haffuer giffuit honom fåår och fää, silffuer och gull, tienare och tienerinnor, Camelar och åßnar, ther til haffuer Sara mins herras hustru födt minom herra en son j sinom ålderdom, honom haffuer han giffuit alt thet han haffuer.
	Och min herre haffuer taghit en eedh aff migh, och sagdt, Tu skalt icke tagha minom sone någhon hustru aff the Cananeers döttrar, j huilkers land iagh boor, vthan faar bortt til mins fadhers hws, och til mina slecht, tagh ther minom sone hustru. Men iagh sadhe til min herra, Huru? om quinnan icke wil fölia migh? Tå sadhe han til migh, HERREN för huilkom iagh wandrar, warder sendande sin ängel medh tigh, och skal göra tin wägh lyckosam, så at tu skalt tagha minom sone hustru aff minne slecht och mins fadhers hwse, tå skal tu wara min eedh qwitt, när tu kommer til mina slecht, giffua the tigh icke, så ästu min eedh qwitt.
	Så kom iagh j dagh til brunnen, och sadhe, HERRE, mins herres Abrahams Gudh, haffuer tu giordt min wägh lyckosam then iagh nu reeser, Sij, så ståår iagh her widh watubrunnen, när nu en iungfru kommer her vth til at tagha watn, och iagh sägher til henne, Gijff migh litet watn at dricka aff tinne kruko, och hon warder seyandes, Drick tu, iagh wil ock watna tina Camelar, thet är then quinna som HERREN haffuer beskiärdt mins herres sone.
	Förra än iagh nu sådana ord vthsagdt hadhe j mino hierta, Sij, tå kom Rebeka vth medh enne kruko på sinne axl, och gick nidh åt brunnen til at tagha watn. Tå sadhe iagh til henne, Giff migh dricka. Och hon toogh snarligha krukona aff sinne axl, och sadhe, Drick, tina Camelar wil iagh ock watna. Så drack iagh, och hon watnadhe ock så Camelanar, Och iagh fråghadhe henne och sadhe, Hwars dotter ästu? Hon swaradhe, Jagh är Bethuels dotter Nahors sons, som Milca honom födt haffuer.
	Tå hengde iagh itt ännespann på hennes andlete, och armringar offuer hennes hender, och böghde migh nedher och baadh til HERRAN, och loffuadhe HERRAN mins herras Abrahams Gudh, som migh hadhe fördt retta wäghen, at iagh skulle tagha til hans son, mins herras brodhers dotter. Om j nu äre the, som bewijsen minom herra barmhertigheet och sanning, så sägher migh thet. Hwar ock icke, så sägher migh ock thet, at iagh wender migh antingen til then höghra sidhona, eller til then wenstra.
	Tå swaradhe Laban och Bethuel och sadhe, Thet är vthgångit aff HERRANOM, ther före kunne wij intit säya tigh emoot huarken ondt eller godt. Ther är Rebeka för tigh, tagh henne och faar tin wägh at hon bliffuer tins herres sons hustru, som HERREN sagdt haffuer. Tå Abrahams tienare hörde tesse ord, bughadhe han sigh til iordena för HERRANOM, och toogh fram silffuer och gyldene klenodier och klädher, och gaff them Rebeka. Men hennes brodher och modher gaff han örter. Tå ååt han och drack samt medh mennerna som medh honom woro, och bliffuo ther offuer nattena.
	Om morghonen stoodh han vp och sadhe, Läter migh fara til min herra. Men hennes brodher och modher sadhe, Låt doch bliffua pighona widh tiyo daghar när oss, sedhan skal tu fara. Tå sadhe han til them, Förhåller mig icke, för ty, HERREN haffuer giordt min wägh lyckosam, slepper migh

#49 at iagh faar til min herra. Tå sadhe the, Läter oss kalla pighona, och frågha hwadh hon sägher ther til. Och the kalladhe Rebeka, och sadhe til henne, Wil tu fara medh thenna mannenom? Hon swaradhe, Ja, iagh wil medh honom.
	Så läto the Rebeka theras syster fara medh hennes ammo, och Abrahams tienare och hans föliare. Och the welsignadhe Rebeka och sadhe til henne. Tu äst wor syster, förkoffwra tigh til tusende tusend, och tijn sädh besittie sina fienders poortar. Så reedde Rebeka sigh til medh sina pighor, och satte sigh på Camelerna, och folgde mannen effter. Och tienaren toogh Rebeka til sigh och foor sin wägh.
	Men Jsaac kom jfrå then brunnen som kalladhes thens leffuandes och seendes, ty han boodde j thet landet södher vth, och war vthgången til at bidhia j markenne om afftonen, Och hooff vp sijn öghon och sågh at Camelerna komo ther. Och Rebeka hoof vp sijn öghon och sågh Jsaac. Tå steegh hon aff Camelen och sadhe til tienaren, Hwadh man är thet som kommer emoot oss på markenne? Tienaren sadhe, Thet är min herre. Tå toogh hon mantelen och holde sigh. Och tienaren fortalde Jsaac alt huru han sakena vthrettat hadhe. Tå förde Jsaac henne in j sins modhers Saras hyddo, och toogh Rebeka, och hon wardt hans hustru, och han wardt käär åt henne. Och så wardt Jsaac hughswalat offuer sina modher.

		XXV. Capitel.
ABraham toogh åter ena hustru hon heet Ketura, hon födde honom Simran och Jacksan, Medan och Midian, Jesbak och Suah. Men Jacksan födde Seba och Dedan.
	Dedans barn woro Assurim, Letusim och Leumim. Midians barn woro Epha, Epher, Hanoch, Abida och Eldaa, Tesse äre alle Ketura barn. Men Abraham gaff alt sitt godz Jsaac. Men the barnen som han hadhe aff frillorna gaff han skencker och lät them fara jfrå sin son Jsaac mädhan han än leffde, öster vth j österlanden.
	Men Abrahams ålder som han leffde, war hundradhe fem och siwtiyo åår, och bleff siwk, och dödde j en roligh ålder, tå han aff ålder och leffuande mätter war, och wardt samlat til sitt folk. Och honom begroffuo hans söner Jsaac och Jsmael j then dubbelkulonne på Ephrons åker Zohars Hetheers sons, som ligger emoot Mamre j then markenne, som Abraham köpt hadhe aff Hetz barnom. Ther är Abraham begraffuen medh Sara sinne hustru. Och effter Abrahams dödh welsignadhe Gudh hans son Jsaac. Och han boodde widh then brunnen som kalladhes thens leffuandes och seendes.
	Thetta är Jsmaels Abrahams sons slecht som Hagar Saras tienistequinna aff Egypten födde honom. Och thetta äre Jsmaels barnas nampn ther theras slechte haffua nampn aff. Jsmaels första son Nebaioth, Kedar, Adbeel, Mibsam, Misma, Duma, Masa, Hadar, Thema, Jetur, Naphis och Kedma. Tesse äre Jsmaels barn medh theras nampn, j theras byiar och städher, tolff förstar. Och thetta är Jsmaels ålder, hundradhe och siw och tretyio åår, Och han wardt siwk och dödde, och wardt samkat in til sitt folk. Men han boodde jfrå Heuila in til Zur emoot Egypten, när man gåår til Assyrien, och satte sigh emoot alla sina brödher.
	Thetta är Jsaacs Abrahams sons slechte. Abraham födde Jsaac, Men Jsaac war fyratiyo åår gammal tå han toogh Rebeka til hustru, Bethuels Syrers aff Mesopotamien dotter, Labans Syrers syster.

#50
	Men Jsaac badh HERRAN för sina hustru, ty hon war ofruchtsam, och HERREN hörde honom, och Rebeka hans hustru wardt haffuandes. Och barnen stötte sigh medh hwar annan j hennes lijff. Tå sadhe hon, Effter migh skulle så gå, hwj är iagh tå worden haffuandes? Och gick bortt til at frågha HERRAN. Och HERREN sadhe til henne, Tw folk äro j tino liffue, och tweggehanda folk skola skilias vthaff tino liffue, och thet ena folkit skal offuerwinna thet andra, och then större skal tiena them mindre.
	Tå nu tijdhen kom at hon födha skulle, Sij, tå woro twillingar j hennes liffue. Then förste som vthkom war röödh och ludhin som itt skin, och the kalladhe honom Esau. Strax ther effter kom hans brodher vth, han hölt medh sinne hand j Esaus fotabladh, och the kalladhe honom Jacob. Sextiyo åår gammal war Jsaac tå the wordo födde. Och tå drengerna wordo store, wardt Esau en jäghare och en åkerman. Men Jacob en froom man, och boodde j tiäl. Och Jsaac hadhe Esau käär, ty han pläghadhe äta aff hans weedhe. Men Rebeka hadhe Jacob käär.
	Och Jacob kokadhe en rett, tå kom Esau aff markenne, och war trötter, och sadhe til Jacob, Giff migh äta aff thenna rödha rettenom, ty iagh är trötter. Ther aff heter han Edom. Men Jacob sadhe, Sääl migh j dagh tin förstfödzlorett. Esau swaradhe, Sij, iagh moste doch döö, hwadh warder migh then förstfödzloretten nyttugh? Jacob sadhe, Så swäär migh j dagh. Och han swoor honom, och sålde så Jacob sin förstfödzlorett. Tå gaff Jacob honom brödh och then grynwellingen, och han ååt och drack, och stoodh vp, och gick tädhan. Och så förachtadhe Esau sin förstfödzlorett.

		XXVI. Capitel.
SÅ kom en dyyr tijdh j landet, effter then förra som war j Abrahams tijdh, och Jsaac foor til Abimelech the Philisteers Konung til Gerar. Tå oppenbaradhe sigh honom HERREN och sadhe, Faar icke nidh j Egypten, vthan blijff j thet land som iagh sägher tigh, Blijff en fremling j tesso landena, och iagh skal wara medh tigh, och welsigna tigh, För ty, tigh och tinne sädh skal iagh giffua all thenna landen, och skal stadhfesta min eedh som iagh tinom fadher Abraham sworit haffuer, och skal föröka tina sädh såsom stiernonar på himmelen, och skal giffua tinne sädh all thenna landen, och j genom tina sädh skola all folk på iordenne welsignat warda, ther före at Abraham haffuer warit minne röst hörugh, och haffuer hållet mina sedher, mijn budh mina stadhgar och mijn lagh.
	Så boodde Jsaac j Gerar. Och när folkit j then landzendanom fråghadhe honom om hans hustru, sadhe han, Hon är mijn syster, ty han fruchtadhe at seya, Hon är mijn hustru, at the til ewentyrs icke motte slaghit honom j hiäl för Rebeka skul, ty hon war degheligh vnder ansichtet. Tå han nu hadhe warit ther en tijdh long, sågh Abimelech the Philisteers Konung vth genom fenstret, och wardt warse at Jsaac skemtadhe medh sinne hustru Rebeka. Tå kalladhe Abimelech Jsaac och sadhe, Sij, thet är tijn hustru, Hwj haffuer tu sagdt, hon är mijn syster? Jsaac swaradhe honom, Jagh tenkte at iagh motte til ewentyrs warda slaghin j hiäl för hennes skul. Abimelech sadhe, Hwj haffuer tu tå giordt oss thet? Motte sachta haffua skeedt at någhor aff folkit hadhe läghrat sigh medh tinne hustru, och så hadhe tu kommet skul vppå oss. Tå bödh Abimelech allo folkena och sadhe,

#51 Huilkin som kommer widh thenna mannen eller hans hustru, han skal dödhen döö.
	Och Jsaac sådde ther j landet, och fick thet året hundradhefåltt. Ty HERREN welsignadhe honom, och han wardt en mechtugh man, gick och wexte til, til tess han wardt ganska stoor, och hadhe mykit godz j fåår och fää, och mykit tienistefolk. Ther före affwundadhes the Philisteer widh honom, och kastadhe igen alla the brunnar som hans fadhers tienare graffuet hadhe j hans fadhers Abrahams tijdh, och fylte them vp medh iord, så at ock Abimelech sadhe til honom, Faar jfrå oss, ty tu äst worden oss förmechtugh.
	Tå foor Jsaac tädhan, och sloogh vp sijn tiäl j Gerars daal, och boodde ther. Och lät vpgraffua igen the watubrunnar, som the j hans fadhers Abrahams tijdh graffuet hadhe, huilka the Philisteer effter Abrahams dödh jgenfylt hadhe, och kalladhe them widh samma nampnet som hans fadher them kallat hadhe. Groffuo ock Jsaacs tienare j dalenom, och funno ther en brunn medh leffuandes watn. Men heerdanar aff Gerar trette medh Jsaacs heerdar och sadhe, Thetta watnet är wort. Tå kalladhe han then brunnen Esek, ther före at the hadhe ther giordt honom hoghmodh.
	Tå groffuo the en annan brunn, ther trette the ock offuer, ther före kalladhe han honom Sitena. Tå skyndadhe han sigh tädhan, och groff en annan brunn, ther trette the intit om, Ther före kalladhe han honom Rehoboth och sadhe, Nu haffuer HERREN giffuit oss rwm, och lätit oss wexa til j landena. Ther effter foor han tädhan til BerSaba.
	Och HERREN syntes honom j then nattenne och sadhe, Jagh är tins fadhers Abrahams Gudh, fruchta tigh intit, ty iagh är medh tigh, och skal welsigna tigh, och föröka tina sädh för min tienare Abraham skul. Tå bygde han ther sammastadz itt altare, och predicadhe om HERRANS nampn, och vpsloogh ther sitt tiäl, och hans tienare groffuo ther en brunn.
	Och Abimelech gick til honom aff Gerar, och Ahusath hans wen, och Phicol hans häärhöffuitzman. Men Jsaac sadhe til them, Hwj kommen j til migh? Hate j migh doch, och haffuen driffuit migh jfrå idher. The sadhe, Wij see medh seendes öghon at HERREN är medh tigh, ther före sadhe wij, Thet skal wara en eedh emellan oss och tigh, och wiliom göra itt förbund medh tigh, at tu icke gör oss någhon skadha, lijka som wij icke heller haffue någhot affhendt tigh, och såsom wij ey heller haffue giordt tigh annat än gott, och lätit tigh fara medh fridh. Men nu ästu then som HERREN welsignat haffuer. Tå giorde han them een måltijdh, och the åto och drucko. Och om morghonen bittijdha stodho the vp, och sworo then ene them andra. Och Jsaac lät them gå. Och the foro jfrå honom medh fridh.
	Samma daghen komo Jsaacs tienare och sadhe honom om brunnen som the graffuet hadhe, och sadhe til honom, Wij haffuom funnet watn. Och han kalladhe honom Saba, ther aff heter then stadhen BerSaba än j dagh.

		XXVII. Capitel.
#52
TÅ Esau war fyratiyo åår gammal, toogh han hustrur, Judith Beri thens Hetheens dotter och Basmath Elons thens Hetheens dotter, the woro bådha emoot Jsaac och Rebeka ganska bittra.
	Och thet begaff sigh, tå Jsaac war worden gammal, at hans öghon wordo mörk til syyn, kalladhe han Esau sin större son, och sadhe til honom, Min son. Han swaradhe honom, Her är iagh. Och han sadhe, Sij, iagh är worden gammal, och weet ey när iagh skal döö. Så tagh nu tijn tyygh, kogher och bogha, och gack vthi markena, och hemta migh willebrådh, och gör migh en maat såsom iagh gerna wil haffuat, och bäär migh honom her in at iagh må äta, på thet mijn siäl må welsigna tigh, förra än iagh döör.
	Men Rebeka hörde sådana ord som Jsaac sadhe til sin son Esau. Och Esau gick vthi markena at han skulle tagha willebrådh och haffua henne heem. Tå sadhe Rebeka til sin son Jacob, Sij, iagh haffuer hördt tin fadher tala medh tinom brodher Esau, och seya, Hemta migh een willebrådh, och gör migh maat at iagh må äta, och welsigna tigh för HERRANOM förra än iagh döör. Så hör nu min son mina röst hwadh iagh tigh sägher, Gack bort til hiorden, och hemta migh twå godha kedhlingar, at iagh gör tinom fadher ther aff maat såsom han wil gerna haffuat, thet skalt tu bära tinom fadher in at han äter, på thet han må welsigna tigh förra än han döör.
	Jacob sadhe til sina modher Rebeka, Sij, mijn brodher Esau är ludhin, och iagh släter, så kan til ewentyrs min fadher tagha vppå migh, och måtte tenkia at iagh wil bedragha honom, och läter så offuer migh gå een forbannelse, och icke welsignelse. Tå sadhe hans modher til honom, Then forbannelsen ware offuer migh, min son, höör man tu mina röst, gack och tagh migh thet hijt. Tå gick han bort och toogh, och baar til sina modher.
	Tå giorde hans modher en maat, såsom hans fadher gerna hadhet, och toogh Esaus hennes störres sons kösteligha klädher, som hon när sigh j hwset hadhe, och kledde them på Jacob sin mindre son. Men skinnen aff kedhlinganar sweepte hon om hans hender, och ther han war släter på halsenom, och fick så maten medh brödh såsom hon reedt hadhe vthi Jacobs sins sons hand.
	Och han baar thet in til sin fadher, och sadhe, Min fadher. Han swaradhe, Her är iagh, Hoo ästu min son? Jacob sadhe, Jagh är Esau tin förstfödde son. Jagh haffuer giordt som tu haffuer sagdt migh, Statt vp, sätt tigh, och äät aff minne willebrådh, på thet tijn siäl må welsigna migh. Men Jsaac sadhe til sin son, Min son, huru haffuer tu så snart funnet? Han swaradhe, HERREN tin Gudh haffuer migh thet bestyrdt. Tå sadhe Jsaac til Jacob, Gack hijt min son, at iagh tagher vppå tigh om tu äst min son Esau eller ey. Så gick Jacob til sin fadher Jsaac, och tå han hadhe taghit vppå honom sadhe han, Rösten är Jacobs röst, men henderna äre Esaus hender. Och kende honom intit, ty hans hender woro lodhna såsom Esaus hans brodhers hender, och så welsignadhe han honom.
	Och sadhe til honom, ästu min son Esau? Han swaradhe, Ja, iagh äret. Tå sadhe han, Så tagh migh hijtt min son til at äta aff tijn willebrådh, at mijn siäl må welsigna tigh. Tå baar han thet til honom, och han ååt, ock baar honom teslikes wijn in, och han drack. Och Jsaac hans fadher sadhe til honom, Kom hijt och kyss migh min son. Han gick til och kyste honom. Tå kende han luchten aff hans klädher, och welsignadhe honom och sadhe.
	Sij, mins sons lucht är såsom ens åkers lucht then HERREN

#53 welsignat haffuer. Gudh giffui tigh aff himmelsens dagg, och aff iordennes fetma, och rikeligha korn och wijn. Folk tiäne tigh, och slechter falle tigh til fota. War en herre offuer tina brödher, och tijn modhers barn falle tigh til fota. Förbannat ware then tigh förbannar. Welsignat ware then tigh welsignar.
	När nu Jsaac lychtat hadhe welsignelsen offuer Jacob, och Jacob som nogast vthgången war jfrå sinom fadher Jsaac, tå kom Esau hans brodher vthaff sinne iaght, och giorde ock så en maat, och baar in til sin fadher, och sadhe til honom, Stat vp min fadher och äät aff tins sons willebrådh, at tijn siäl må welsigna migh. Tå swaradhe honom Jsaac hans fadher, Hoo ästu? Han sadhe, Jagh är Esau tin förstfödde son. Tå wardt Jsaac offuermotto häpen och sadhe, Hoo? och huar är tå then jägharen som migh thet burit haffuer, och iagh ååt vthaff allo förra än tu kom, och welsignadhe honom? Han skal ock welsignat bliffua.
	När Esau thetta sins fadhers taal hörde, ropadhe han höght och wardt öffuermotten förbittrat, och sadhe til sin fadher, Welsigna ock migh min fadher. Men han sadhe, Tin brodher är kommen medh list, och haffuer tijn welsignelse bortta. Tå sadhe han, Retteligha heter han Jacob, ty han haffuer nu twå resor vndertrampat migh. Min förstfödzlorett haffuer han bortta, och sij, nu tagher han ock mijn welsignelse bortt. Och sadhe, Haffuer tu ingen welsignelse behållet för migh?
	Jsaac swaradhe och sadhe til honom, Jagh haffuer satt honom til en herra offuer tigh, och alla hans brödher haffuer iagh giordt honom til tienare, medh korn och wijn haffuer iagh förseedt honom. Hwadh skal iagh doch nu göra tigh min son? Esau sadhe til sin fadher, Haffuer tu tå icke vthan ena welsignelse min fadher? Welsigna migh ock min fadher. Och hooff vp sina röst och greet. Tå swaradhe Jsaac hans fadher och sadhe til honom.
	Sij, een feet boning skalt tu haffua på iordenne, och aff himmelens dagg offuan effter, Medh titt swerd skalt tu nära tigh, och skalt tiena tinom brodher. Och thet skal skee at tu skalt ock warda en herre, och rijffua hans ook aff tinom halse.
	Och Esau wardt wreedh vppå Jacob för welsignelsen skul, ther hans fadher honom medh welsignat hadhe, och sadhe j sitt hierta, Then tijdhen warder snart kommande, at min fadher moste få sorgh, ty iagh wil dräpa min brodher Jacob. Tå wardt Rebeka sagdt om tessa hennes större sons Esaus ord, och sende bort och lät kalla sin mindre son Jacob, och sadhe til honom, Sij, tin brodher Esau hotar tigh at han wil dräpa tigh. Och hör nu mina röst min son, gör tigh redho och flyy til min brodher Laban j Haran, och blijff en tijdh longt när honom, til tess tins brodhers grymheet återwender, och til tess hans wredhe wendes jfrå tigh, och förgäter thet tu honom giordt haffuer, så wil iagh sedhan senda och läta hemta tigh tädhan. Hwj skulle iagh mista idher bådha på en dagh?
	Och Rebeka sadhe til Jsaac, Migh ledhes widh at leffua för Hetz döttrar skul, Om Jacob tagher hustru aff Hetz döttrar huilka äre såsom tesse landzens döttrar, effter hwadh skal iagh leffua?
		
XXVIII. Capitel.
#54
#55
TÅ kalladhe Jsaac sin son Jacob, och welsignadhe honom, och bödh honom, och sadhe til honom, Tagh icke hustru aff Canaans döttrar, vthan gör tigh redho och faar in j Mesopotamien til Bethuel, tins modherfadhers hws, och tagh tigh ther hustru aff Labans tins modherbrodhers döttrar. Men alzmechtigh Gudh welsigne tigh, och göre tigh fruchtsam, och föröke tigh, så at tu warder en skare medh folk, och giffue tigh Abrahams welsignelse, tigh och tinne sädh med tigh, at tu må besittia thet land ther tu en fremling vthi äst, thet Gudh Abraham giffuit haffuer. Så skilde Jsaac Jacob jfrå sigh, at han foor in j Mesopotamien til Laban Bethuels son aff Syrien, Rebekes brodher, som hans och Esaus modher war.
	När nu Esau sågh at Jsaac hadhe welsignat Jacob, och sendt honom in j Mesopotamien, at han skulle ther tagha sigh hustru, ach at sedhan han honom welsignat hadhe, bödh han honom och sadhe, Tu skalt ingen hustru tagha aff Canaans döttrar, och at Jacob war sinom fadher och modher lydugh, och foor in j Mesopotamien, sågh ock at Jsaac hans fadher sågh icke gerna Canaans döttrar, gick han bortt til Jsmael, och toogh vthoffuer the hustrur han til forenne hadhe, Mahalath, Jsmaels Abrahams sons dotter, Nabaioths syster, til hustru.
	Men Jacob foor vth jfrå BerSaba, och reeste til Haran, och kom på itt rwm, ther bleff han offuer nattena, För ty, solen war berghat, och han toogh en steen ther på rwmena, och ladhe honom vnder sitt hoffuudh och ladhe sigh j samma rwm til at soffua. Och honom drömde, och sij, en steghe stoodh på iordenne, och enden på honom toogh vp j himmelen, och sij, Gudz änlar stigho ther på, vp och nidher, och HERREN stoodh ther offuerst vppå, och sadhe.
	Jagh är HERREN, Abrahams tins fadhers Gudh, och Jsaacs Gudh, thet landet som tu ligger vppå, skal iagh giffua tigh och tinne sädh, och tijn sädh skal warda såsom stofftet på iordenne, och tu skalt warda vth sprijdder, wester vth, öster vth, norr vth, och södher vth, OCH GENOM TJGH OCH TJNA sädh skola alla slechter på iordenne warda welsignadhe. Och sij, iagh är medh tigh, och skal förwara tigh ehwart tu faar, och skal föra tigh åter j thetta landet igen. Och skal icke offuergiffua tigh til tess iagh gör alt thet iagh tigh sagdt haffuer.
	Tå nu Jacob waknadhe vp aff sin sömpn, sadhe han, Wisseligha är HERREN j thetta rwm, och iagh wistet icke. Och fruchtadhe han sigh och sadhe, Thetta moste wara itt heligt rwm, Ty her boor wisseligha Gudh, och her är himmelens port. Och Jacob stoodh vp om morghonen bittijdha, och toogh stenen som han hadhe lagdt vnder sitt hoffuudh, och reeste honom vp, och gööt olio ther offuan vppå, och kalladhe thet rwmet BethEl, men tilförenna heet then stadhen Lus.
	Och Jacob giorde itt löffte och sadhe, Om så är at Gudh bliffuer medh migh, och förwarar migh på thenna wäghen som iagh reser, och giffuer migh brödh til at äta, och klädher til at klädhas medh, och förer migh medh fridh åter heem igen til min fadher, så skal HERREN wara min Gudh, och thenne stenen som iagh vpreest haffuer, skal warda itt Gudz hws, och alt thet tu migh giffuer, ther wil iagh giffua tigh tiende aff.

		XXIX. Capitel.
#56
TÅ hooff Jacob sin foot vp, och gick in j thet land som öster vth ligger, och sågh sigh om. Och sij, ther war en brunn på markenne. Och sij, tree hiordar medh fåår ther när, För ty, hiordana moste dricka aff brunnenom, och lågh en stoor steen för holet på brunnenom, Och the pläghadhe ther församla alla hiordana, och weltra stenen jfrå brunz holet, och watna fåren, och ladhe så åter stenen för holet j sitt rwm igen.
	Och Jacob sadhe til them, Mine brödher, hwadhan äre j? The swaradhe, Wij äre aff Haran. Han sadhe til them, Kenne j ock Laban Nahors son? The swaradhe, Wij kenne honom wel. Han sadhe, Gåår honom ock wel j hand? The swaradhe, Honom gåår wel j hand. Och sij, ther kommer hans dotter Rahel medh fåren. Han sadhe, thet är än nu bittijdha dags, och är icke än nu tijdh drijffua booscapen heem, watner fåren, och gåår bortt medh them j beet. The swaradhe, Wij kunne icke, förra än alla hiordanar komma til samman, och wij weltre stenen jfrå brunz holet, och watne så fåren.
	Medhan han än nu taladhe medh them, kom Rahel medh sins fadhers fåår, för ty, hon wachtadhe fåren. Tå Jacob sågh Rahel Labans sins modherbrodhers dotter, och Labans sins modherbrodhers fåår, gick han til och weltradhe stenen jfrå holet på brunnenom, och watnadhe Labans sins modherbrodhers fåår, och kyste Rahel, hooff vp sina röst och greet, och kungiorde henne at han war hennes fadhers brodher, och Rebekes son. Tå lopp hon och kungiorde thet sinom fadher.
	Tå nu Laban hörde om Jacob sin systerson, lopp han emoot honom, och toogh honom j fampn och kysten, och hadhe honom in j sitt hws. Tå förtalde han honom alt huru tilgått war. Tå sadhe Laban til honom, Nu wel, tu äst mitt been och mitt kött, Och när han nu en månadh longt hadhe warit när honom, sadhe Laban til Jacob, Än doch tu äst min brodher skulle tu för then skul tiena migh för intit? Sägh, hwadh skal wara tijn löön? Och Laban hadhe twå döttrar, the äldsta heet Lea, och the yngsta heet Rahel. Men Lea war kleenögd, Rahel war wel skapat, och hadhe itt deghligit ansichte, til henne fick Jacob kerlech och sadhe, Jagh wil tiena tigh j siw åår för Rahel tina yngsta dotter. Laban swaradhe, Thet är bätre iagh giffuer tigh henne, än enom androm, Blijff när migh.
	Så tiente Jacob j siw åår för Rahel, och tychte honom thet wara fåå daghar, så käär hadhe han henne. Och Jacob sadhe til Laban, Få migh mina hustru, ty nu är tijdh at iagh kommer j säng til henne. Tå bödh Laban alt folkit ther om kring och giorde bröllopp. Men om afftonen toogh han Lea sina dotter, och hadhe henne in til honom, och han lågh när henne. Och Laban fick sinne dotter Lea Silpa til ena tienistepigho.
	Om morghonen, sij, tå war thet Lea, och han sadhe til Laban, Hwj haffuer tu thet giordt migh? haffuer iagh icke tient tigh för Rahel? Hwj haffuer tu bedraghit migh? Laban swaradhe, Man gör icke så j wåro lande, at man giffuer vth then yngsta för än then äldsta, halt tesse wekona vth, så wil iagh ock giffua tigh tessa medh, för then tienst som tu än nu skal tiena migh j andron sjw åår. Jacob giorde så, och hölt the wekona vth. Tå gaff han honom Rahel sina dotter til hustru. Och Laban gaff Rahel sinne dotter Bilha til ena tienistepigho. Så lågh han ock när Rahel, och hadhe Rahel kärare än Lea. Och tiente honom framdelis j the andra sjw åren.
	Men tå HERREN sågh, at Lea wardt wanwyrd, giorde han henne fruchtsamma, och Rahel ofruchtsamma. Och Lea wardt haffuandes och födde en son, then kalladhe hon Ruben, och sadhe, HERREN haffuer seedt til mijn förtryckelse, nu warder min man haffuandes migh käär. Och wardt åter haffuandes och födde en son, och sadhe, HERREN

#57 haffuer hördt at iagh är wanwyrd, och haffuer teslikes thenna giffuit migh, Och kalladhe honom Symeon. Åter wardt hon haffuandes och födde en son, och sadhe, Nu warder min man åter hållandes sigh til migh, ty, iagh haffuer födt honom tree söner. Therföre kalladhe hon honom Leui. Fierde reeso wardt hon haffuandes, och födde en son och sadhe, Nu wil iagh tacka HERRANOM, ther före kalladhe hon honom Juda, och wende så igen at födha.

		XXX. Capitel.
TÅ Rahel sågh at hon födde Jacob intit, affwundadhes hon widh sina syster, och sadhe til Jacob, Skaffa migh ock barn, ellies döör iagh. Jacob wardt ganska wreedh på Rahel, och sadhe, Jcke är iagh Gudh som tigh förmenar tijns lijffs frucht? Men hon sadhe, Sij, ther är mijn tienistepigha Bilha, lägg tigh när henne, at hon må födha j mitt skööt, och iagh warder doch vpbygd genom henne, Och gaff honom så Bilha sina tienistepigho til hustru.
	Och Jacob ladhe sigh när henne, och så wardt Bilha haffuandes, och födde Jacob en son. Tå sadhe Rahel, Gudh haffuer dömdt mina saak, och hördt mina röst, och giffuit migh en son, ther före kalladhe hon honom Dan. Åter wardt Bilha Rahels tienistequinna haffuandes, och födde Jacob then andra sonen. Tå sadhe Rahel, Gudh haffuer vmwendt thet medh migh och minne syster, och iagh fåår offuerhandena, Och hon kalladhe honom Napthalj.
	Tå nu Lea sågh at hon hadhe wendt igen at födha, toogh hon sina tienistepigho Silpa, och gaff henne Jacob til hustru. Så födde Silpa Leas tienistequinna Jacob en son. Tå sadhe Lea, Rustigh, och kalladhe honom Gad. Ther effter födde Silpa Leas tienistequinna Jacob then andra sonen. Tå sadhe Lea, Wel migh, för ty, döttranar skola seya migh salugha, och hon kalladhe honom Asser.
	Ruben gick vth om hwete andena, och fan lilior på markenne, och hadhe them heem til sina modher Lea. Tå sadhe Rahel til Lea, Giff migh en deel aff tins sons lilior. Hon swaradhe, Haffuer tu icke nogh at tu haffuer taghet min man bortt, och wilt teslikes tagha mins sons lilior? Rahel sadhe, Nu wel, Lät honom thenna nattena soffua när tigh för tins sons lilior. Tå nu Jacob kom om afftonen aff markenne, gick Lea vth emoot honom och sadhe, När migh skalt tu liggia, för ty, iagh haffuer köpt tigh för mins sons lilior.
	Och han lågh när henne the nattena. Och Gudh hörde Lea, och hon wardt haffuandes och födde Jacob then femte sonen, och sadhe, Gudh haffuer löönt migh for thet iagh gaff minom manne mina tienistepijgho, Och hon kalladhe honom Jsaschar. Åter wardt Lea haffuandes och födde Jacob then siette sonen, och sadhe, Gudh haffuer wel förseedt migh. Nu warder åter min man boendes när migh, ty iagh haffuer födt honom sex söner Och kalladhe honom Sebulon. Ther effter födde hon ena dotter, och kalladhe henne Dina.
	Men Gudh tenkte på Rahel och hörde henne, och giorde henn fruchtsamma. Tå wardt hon haffuandes, och födde en son och sadhe, Gudh haffuer min smäleck jfrå migh taghit, och kalladhe honom Joseph, och sadhe, HERREN giffui migh än nu en son her til.
	Tå nu Rahel hadhe födt Joseph, sadhe Jacob til Laban, Lät migh ferdas och reesa heem til mitt, och j mitt land, Giff migh mina hustrur

#58 och mijn barn som iagh haffuer tient tigh före, at iagh må ferdas, för ty, tu weest, hwadh iagh haffuer giordt tigh för een tienist. Laban sadhe til honom, Kan iagh icke finna nådh för tijn öghon? Jagh förnimmer at HERREN haffuer welsignat migh för tina skul. Sägh, hwadh löön iagh skal giffua tigh.
	Men han sadhe til honom, Tu weest huru iagh haffuer tient tigh, och hwadh booscap tu haffuer vnder migh, Tu hadhe litet förra än iagh kom, men nu ästu riker worden, och HERREN haffuer welsignat tigh för mina skul. Och nu när skal iagh ock någhot bestyra til mitt hws? Laban sadhe, Hwadh skal iagh tå giffua tigh? Jacob sadhe, Tu skalt alzintit giffua migh, vthan om tu wilt göra migh thet iagh sägher, så skal iagh än nu beta och wachta tijn fåår.
	Jagh wil j dagh gå j genom alla tina hiordar, och skil tu ther jfrå all fleckiot och brokot fåår, och all swart fåår jbland lamben och kedhen. Hwadh nu sedhan brokot och fleckiot bliffuer, thet skal wara mijn löön, så warder migh mijn rettferdigheet betygandhes j dagh eller morghon, när ther til kommer, at iagh skal tagha mijn löön aff tigh, alt så, at hwadh som icke fleckiot eller brokot eller ock hwadh swart är jbland lamben och kedhen, thet ware en tiwffnat medh migh.
	Tå sadhe Laban, Jagh är til fridz, bliffue som tu sagdt haffuer. Och han skilde j then daghen vth, spreklotta och brokotta bockar, och all fleckiot och brokot kidh ther som iw någhot hwitt war vppå, och alt thet swart war ibland lamben, och fick thet sijn barn j hender, och lät bliffua tree dagsledher longt emellan sigh och Jacob. Så beette Jacob thet offuer war aff Labans hiord.
	Men Jacob toogh gröna äspekeppar, hasl och castaneen, och barkadhe hwita render ther vppå, och ladhe keppanar som han barkat hadhe j dryckehoonar för hiordanar som ther komma moste och watnas, at the skulle haffuande warda när the komo til at dricka. Alt så wordo hiordanar haffuandes offuer keppanar, och födde fleckiott spräklott och brokott. Tå affskilde Jacob lamben, thet icke brokot, och alt thet swart war, och lät them in til Labans hiord. Men när then tijdhfödde hiorden lopp, ladhe han keppanar j hoonar för hiordens öghon, så at the wordo haffuandes offuer keppanar. Men när the seenfödda lopo, ladhe han them initit ther vthi. Så wordo tå the sijdhfödhlingar Labans, och the tijdhfödhlingar Jacobs, ther aff wardt mannen öffuer motto riker, så at han hadhe mykin fåår tienerinnor och tienare, Cameler och åßnar.

		XXXI. Capitel.
OCH kom för honom Labans barnas taal, at the sadhe, Jacob haffuer kommet alt wårs fadhers godz til sigh, och aff wårs fadhers godz haffuer han sådana rikedomar samman kommet. Och Jacob sågh på Labans ansichte, och sij, thet war icke sådana emoot honom som j gåår och j förgåår.
	Och HERREN sadhe til honom, Faar åter in j tina fädhers land, och til tina frender, iagh wil wara medh tigh, Tå sende Jacob och lät kalla Rahel och Lea vth på markena til sin hiord, och sadhe til them, Jagh seer idhars fadhers ansichte, at thet icke är sådana emoot migh såsom j gåår och j förgåår. Men mins fadhers Gudh haffuer warit medh migh. Och j weten at iagh haffuer tient idhar fadher aff alla mina kraffter.
	Och han haffuer beswikit migh, och nu tiyo resor förwandlat mijn löön,

#59 Men Gudh haffuer honom thet icke tilstadt at han skulle göra migh skadha. När han sadhe, The brokotta skola wara tijn löön, så baar hela hiorden brokott, men när han sadhe, The spräklotta skola wara tijn löön, så baar hela hiorden spräklott. Så haffuer Gudh wendt idhars fadhers godz jfrå honom, och giffuit thet migh, ty när afflotijdhen kom, hooff iagh vp mijn öghon och sågh j dröm, och sij, gumranar sprungo på the spräklotta fleckiotta och brokotta hiordanar.
	Och Gudz ängel sadhe til migh j drömenom, Jacob. Och iagh swaradhe, Her är iagh. Men han sadhe, Häff vp tijn öghon, och sij, gumrana springa på the spräklotta, fleckiotta och brokotta fåren, förty, iagh haffuer alt seedt hwadh Laban gör tigh. Jagh är Gudh j BethEl ther tu haffuer smordt stenen, och giordt migh ther itt löffte. Nu gör tigh redho, och faar vthaff thetta landet, och faar in j titt födzloland igen.
	Tå swaradhe Rahel och Lea, och sadhe til honom, Wij haffue huarken deel eller arff j wor fadhers hwse meer, haffuer han doch hållet oss lika som främanda, för ty, han haffuer såldt oss, och förtärdt wort wärd. Ther före haffuer Gudh fråwendt wårom fadher hans rikedomar til oss och wor barn. Alt thet Gudh tigh nu sagdt haffuer, thet gör.
	Så giorde Jacob sigh redho, och sette sijn barn och hustrur på Camelar och förde bortt all sin boscap, och alla sina håffuor som han hadhe förwerffuat j Mesopotamien, på thet han skulle komma til sin fadher Jsaac j Canaans land. Men Laban war gångin bortt til at klippa sin hiord. Och Rahel staal sins fadhers beläter. Alt så staal Jacob Laban aff Syrien hiertat, at han honom icke tilsadhe tå han flydde. Så flydde han, och alt thet hans war, giorde sigh redho och foor offuer elffuena, och stemde ått Gileadz Bergh.
	På tridie daghen wardt thet Laban sagdt at Jacob flydde, och han toogh til sigh sina brödher, och iäghadhe effter honom siw dagsledher, och hinte honom på thet berghit Gilead. Men Gudh kom til Laban aff Syrien j dröm om nattena, och sadhe til honom, Förwara tigh at tu intit talar til Jacob annat än gott. Och Laban nalkadhes in til Jacob. Men Jacob hadhe vpslaghit sijn tiäl på berghena, och Laban medh sina brödher sloogh teslikes sijn tiäl vp på berghena Gilead.
	Tå sadhe Laban til Jacob, Hwadh haffuer tu giordt at tu haffuer stolit mitt hierta, och bortfördt mina döttrar lika som the ther medh swerd gripna wore? Hwarföre haffuer tu thet fördolt at tu skulle flyy, och haffuer stolit tigh jfrå migh, och haffuer icke til sagdt at iagh motte haffua leedhsaghat tigh medh frögd, medh siungande, med bungande och harpande? Och haffuer icke lätit migh kyssa mijn barn och döttrar? Tu haffuer dårligha giordt, och iagh hadhe (Gudh warj loff) wel så mykin macht, at iagh kunde göra idher ondt, Men idhars fadhers Gudh sadhe til migh j gåår, Förwara tigh at tu intit talar til Jacob vthan gott. Och medhan tu iw wille fara, och åstundadhe så mykit effter tins fadhers hws, Hwarföre haffuer tu tå stolit migh mina gudhar?
	Jacob swaradhe och sadhe til Laban, Jagh fruchtadhe at tu skulle haffua taghit tina döttrar jfrå migh, Men när huilkom tu finner tina gudhar, han må döö her för wåra brödher. Söök effter titt när migh och tagh thet. Men han wiste icke at Rahel hadhe stolit them. Tå gick Laban in j Jacobs tiäl och Leas, och bådha tienistequinnornas, och fan intit, Och gick vthaff Leas tiäll j Rahels tiäll. Tå toogh Rahel beläten, och ladhe them vnder Camela halmen, och satte sigh ther på. Men Laban ransakadhe offuer hela tiället och fan intit. Tå sadhe hon til sin fadher, Min herre, war icke wreedh, För ty, iagh kan icke stå vp emoot tigh, För ty, thet gåår medh migh effter quinno sätt. Så sökte han, och fan intit beläten.

#60
	Och Jacob wardt wreedh och kijffuadhe medh Laban, swaradhe och sadhe til honom, Hwadh haffuer iagh mißhandlat eller syndat, at tu är så heter på migh? Tu haffuer ransakat all mijn booting, hwadh haffuer tu funnit aff tijn booting? Lägg thet ther för mina och tina brödher, at the döma emellan oss bådha, Tiwghu åår haffuer iagh warit när tigh, tijn fåår och geter haffua icke warit ofruchtsama, wädhrana aff tin hiord haffuer iagh icke ätit, thet aff diwren riffuit war hadhe iagh icke til tigh, iagh moste thet betala, tu äskadhe thet aff minne hand, ehwadh thet war dagh eller natt migh jfrå stolit. Om daghen war iagh wanmechtigh för heta skul, om nattena för köld, och min sömpn week jfrå mijn öghon.
	Så haffuer iagh j tiwghu åår tient j titt hws, Fiorton för tina döttrar, och sex för tin hiord, Och tu haffuer tiyo resor förwandlat mijn löön, Hwar mins fadhers Abrahams Gudh, och Jsaacs fruchtan icke hadhe warit på mina sidho, tu hadhe lätit migh gå blottan jfrå tigh. Men Gudh haffuer anseedt mijn förtryckelse och arbete, och straffadhe tigh j gåår.
	Laban swaradhe och sadhe til Jacob, Döttranar äro mina döttrar, och barnen äro mijn barn, och hiordanar äro mine hiordar, och alt thet tu seer är mitt, hwadh kan iagh j dagh göra minom döttrom, eller theras barnom som the födt haffua? Så kom nu och lät oss göra itt förbund, iagh och tu, som skal wara itt witnesbyrd emellan migh och tigh. Tå toogh Jacob en steen och reeste honom vp til en wård, och sadhe til sina brödher, Hempter vp stenar, och the togho stenar, och giorde ena rösio, och åto vppå samma rösio. Och Laban kalladhe henne Jegar Sahaduta, Men Jacob kalladhe henne Gilead.
	Tå sadhe Laban, Thenna steenrösian ware j dagh witnesbyrd emellan migh och tigh (ther aff kallar man henne Gilead) och ware en wård, ty han sadhe, HERREN see her til emellan migh och tigh, tå wij komme jfrå hwar annan, Hwar tu beswärar mina döttrar, eller tagher andra hustrur ther offuer, Her är ingen menniskia medh oss, Men sij, Gudh är witne emellan migh och tigh. Och Laban sadhe yterlighare til Jacob, Sij, thetta är steenrösian, och thetta är wården som iagh vpreest haffuer emellan migh och tigh, samma rösian ware witne, och wården ware teslikes witne, om iagh faar her offuer til tigh, eller tu faar offuer thenna rösion och wården til migh, til at göra skadha, Abrahams Gudh och Nahors Gudh, och theras fädhers Gudh ware domare emellan oss.
	Och Jacob swoor honom widh Jsaacs sins fadhers fruchtan. Och Jacob offradhe offer på berghena, och bödh sina bröder at the skulle äta brödh. Och tå the hadhe ätit bliffuo the på berghena offuer nattena. Men om morghonen stoodh Laban bittijdha vp, kyste sijn barn och döttrar, welsignadhe them och foor sina ferde, och kom heem til sitt igen. Men Jacob foor sin wägh, Och Gudz änglar mötte honom. Och tå han sågh them, sadhe han, Thetta äro Gudz härar, Och kalladhe the rwmet, Mahanaim.

		XXXII. Capitel.
MEn Jacob sende budh fram för sigh til sin brodher Esau in vthi Seirs land, j Edoms engd, och befalte them och sadhe, Så sägher minom herra Esau, Tin tienare Jacob läter säya tigh, Jagh haffuer warit vthe när Laban och haffuer alt her til warit ibland främanda, och haffuer fää och åßnar, fåår, tienare och tienerinnor, och haffuer vthsendt, och lätit tigh minom herra thet bebodha, på thet iagh motte finna nådh för tijn öghon.
	Bodhen komo igen til Jacob och sadhe, Wij komom til tin brodher

#61 Esau, och han reeser emoot tigh medh fyrahundradhe män. Tå fruchtadhe Jacob stoorligha och war förfärat, och skiffte folkit som war när honom, och fåår, och fää, och Camelar, j twå skarar, och sadhe, Om Esau kommer på then ena skaran, och slåår honom, så må then andre vndkomma.
	Yterlighare sadhe Jacob, Gudh mins fadhers Abrahams, Gudh mins fadhers Jsaacs, HERRE, tu som til migh sagdt haffuer, Faar åter j titt land til tina frender, iagh wil göra tigh gott. Jagh är för ringa til all then barmhertigheet och all then troheet som tu medh tinom tienare giordt haffuer., För ty, iagh hadhe icke mera än thenna staffuen, tå iagh gick offuer thenna Jordanen, och nu är iagh til twå skarar worden, Hielp migh vthu mins brodhers hand vthu Esaus hand, ty iagh fruchtar för honom, at han icke kommer, och slåår migh bådhe mödhrar och barn, Tu haffuer sagdt, Jagh wil göra tigh gott, och göra tijn sädh som sanden j Haffuet, then så mykin är at han ey kan reknas.
	Och han bleff ther then nattena, och toogh aff thy han för handena hadhe, skenker til sin brodher Esau, twhundradhe geter, tiwghu bockar, twhundradhe fåår, tiwghu wädhrar, och tretiyo deggiande Camelar medh theras föl, fyratiyo koor, och tiwghu oxar, tiwghu åßninnor medh tiyo föl, och fick them vnder sina tiänares hender, jw hwar hiorden för sigh, och sadhe til them, Gåår fram för migh, och läter wara rwm emellan then ena hiorden effter then andra, och bödh then första och sadhe.
	När min brodher Esau möter tigh, och fråghar tigh, Hwem hörer tu til, och hwart wilt tu, och hwem hörer thet til som tu driffuer för tigh? skalt tu säya, Thet hörer tinom tienare Jacob til, han sende sinom herra Esau skencker, och kommer her effter. Så bödh han ock them andra, och them tridie, och allom them som gingo effter hiorden och sadhe, Som iagh haffuer sagdt idher så segher til Esau när j finne honom, Och segher iw thet medh, Sij Jacob tin tiänare är effter oss. För ty han tenkte, Jagh wil blijdhka honom medh then skenken som gåår för migh, sedhan wil iagh see honom, kan henda at han vndfåår migh wel.
	Så gingo skenkningana fram före honom, men han bleff then nattena j läghrit, och stoodh vp om nattena, och toogh sina twå hustrur, och the twå tienistequinnonar, och sijn elleffua barn, och foor til wadhet Jabok, toogh them och förde them offuer elffuena, så at thet han hadhe, kom offuer, och han bleff på then sidhonne allena.
	Tå brottadhes en man medh honom til tess morghonrodhen vpgick, och tå han sågh at han icke kunde offuerwinna honom, rörde han hans höfftes seno, och strax förtwinadhe hans höfftes sena, Och han sadhe, Lät migh gå, ty morghonrodhen gåår vp, Men han swaradhe, Jagh slepper tigh icke, medh mindre tu welsignar migh. Han sadhe, Huru heter tu? Han swaradhe, Jacob. Han sadhe, Tu skalt icke meer heta Jacob, vthan JsraEl. För ty, tu haffuer medh Gudh och menniskior kempat, och haffuer fått öffuerhandena.
	Och Jacob fråghadhe honom och sadhe, Huru heter tu? Men han sadhe, Hwj fråghar tu huru iagh heter? Och han welsignadhe honom ther sammastedhes. Och Jacob kalladhe thet rwmet Pniel, Ty iagh haffuer seedt Gudh vnder ansichtet, och mijn siäl är frelst worden. Och som han kom fram om Pnuel, gick honom solen vp, och han haltadhe j sinne höfft. För then skul äta Jsraels barn inga höfft seno än nu j dagh, ther före at Jacobs höfft sena rörd wardt.

		XXXIII. Capitel.
#62 
IAcob hooff vp sijn öghon, och sågh sin brodher Esau komma medh fyrahundradhe män, och skiffte sijn barn, til Lea, och til Rahel, och til bådha tienistequinnonar, och skickadhe tienistequinnonar medh theras barn fremst, och Lea medh hennes barn ther nest, och Rahel medh Joseph effterst, Och han gick fram för them, och bughadhe sigh siw resor nidh på iordena, til tess han kom fram til sin brodher.
	Men Esau lopp emoot honom, och toogh honom j fampn, och fick honom om halsen, och kyste honom och greet, och hooff vp sijn öghon och sågh quinnonar medh barnen, och sadhe, Hoo äre tesse medh tigh? Han swaradhe, Thet äre barnen, som Gudh tinom tienare beskiärdt haffuer. Och tienisteqwinnonar gingo fram medh theras barn, och bughadhe sigh för honom. Lea gick ock fram medh sijn barn, och bughadhe sigh för honom. Sedhan gick Joseph och Rahel fram, och bughadhe sigh ock för honom.
	Och han sadhe, Hwadh wilt tu medh allan then skaran som iagh haffuer mött? Han swaradhe, At iagh motte finna nådh för minom herra. Esau sadhe, Jagh haffuer nogh min brodher, beholt thet tu haffuer. Jacob swaradhe, Ah ney, haffuer iagh funnet nådh för tigh, så tagh min skenck aff minne hand, För ty, iagh sågh titt ansichte, lika som iagh hadhe seedt Gudz ansichte, Och tagh thet teckeligha aff migh. Tagh then welsignelse som iagh haffuer fördt til tigh, ty Gudh haffuer migh thet beskiärdt, och iagh haffuer all ting nogh. Så nödde han honom til tess han anammadhe thet.
	Och han sadhe, Lät oss fara fram ått, och resa, iagh wil fara medh tigh. Men han sadhe til honom, Min herre, tu weest at iagh haffuer späädh barn när migh, ther til fåår och fää, som än äre vng, när the en dagh förhastugt driffuin worde, dödde migh hela hiorden. Min herre fare fram före ått för sin tienare, iagh wil sachta fölia, effter som booscapen och barnen gå kunna, til tess iagh kommer til min herra j Seir.
	Esau sadhe, Så wil iagh doch låta bliffua när tigh någhot aff folkit som medh migh är. Han swaradhe, Hwadh görs thet behoff? Lät migh man finna nådh för minom herra. Så foor Esau then daghen til baka sin wägh ått Seyr. Och Jacob foor til Suchoth, och bygdhe sigh itt hws, och giorde hyddor til sin boscap. Ther aff heter thet rwmet Suchoth.
	Ther effter kom Jacob til Salem til then stadhen Sichem som ligger j Canaans lande, sedhan han war kommen vthaff Mesopotamien, och giorde sitt läghre för stadhenom, och köpte itt stycke åker aff Hemors Sichems fadhers barnom, för hundradhe peningar, ther slogh han vp sijn tiäll, och vpreeste ther itt altare, och åkalladhe thens starka Jsraels Gudz nampn.

		XXXIIII. Capitel.
MEn Dina Leas dotter then hon Jacob födt hadhe, gick vth til at besee thes landzens döttrar. Tå Sichem Hemors Heueers son, som war tess landzens herre, sågh henne, toogh han henne, och beläghradhe henne, och forkrenkte henne, och hon lågh honom hårdt på hiertat, och han hadhe pighona kära, och taladhe liuffligha medh henne, Och Sichem sadhe til sin fadher Hemor, Tagh migh the pighona til hustru.
	Och Jacob förnam at hans dotter Dina war skemd, Och hans söner woro medh boscapenom vthe på markenne, och Jacob tijghde til tess the komo. Tå gick Hemor Sichems fadher vth til Jacob til at tala medh honom. J thet komo Jacobs söner aff markenne, och tå the thet hörde, förtrööt

#63 thet menennar, och wordo ganska wreedhe, at han hadhe giordt en dårskap j Jsrael, och beläghrat Jacobs dotter, ty thet war icke rett giordt.
	Tå taladhe Hemor medh them och sadhe, Mins sons Sichems hierta trenktar effter idhra dotter, käre giffuer honom henne til hustru, befrynder idher medh oss, giffuer oss idhra döttrar, och tagher j wåra döttrar, och boor när oss, landet skal stå idher öpet, bygger och bruker och boor ther inne. Och Sichem sadhe til hennes fadher och brödher, Låter migh finna nådh när idher, hwadh j migh säyen, thet wil iagh giffua, Begärer man troligha aff migh morgongåffuor och skencker, iagh wil giffua som j begäre, giffuer migh allenest pighona til hustru.
	Tå swaradhe Jacobs söner Sichem och hans fadher Hemor, och taladhe bedrägheligha, ther före at theras syster Dina war skemd, och sadhe til them, Wij kunne thet icke göra, at wij skola giffua wåra syster enom oomskornom manne, ty thet wore oss en skam, Doch likwel wilie wij wara idher til wilia om j warden oss like, och alt mankön jbland idher warder omskoret, tå wilie wij giffua idher wåra döttrar, och tagha oss idhra döttrar, och boo när idher, och wara itt folk. Men hwar j icke wilie lydha oss, och omskära idher, så wilie wij tagha wåra dotter och fara wår wägh.
	Thet talet behaghadhe Hemor och hans son wel, och then vnge mannen fördrögde intit at göra så, För ty, han hadhe lust til Jacobs dotter, och han war herligh hållen offuer alla j hans fadhers hwse. Så gingo Hemor och hans son Sichem j stadz porten och taladhe medh borgarena j stadhenom och sadhe, Tesse män äre fridhsamme när oss, och wilia byggia och boo j landena, Så är nu landet wijdt begripit, wij wilie tagha oss theras döttrar, och giffua them wåra döttrar. Men tå wilia the wara oss til wilia, så at the boo när oss, och warda itt folk med oss, om wij omskäre alt thet som mankön är jbland oss, såsom the omskorne äro, Theras boscap och äghodelar, och alt thet the haffua bliffuer wårt, om wij ellies bliffuom them til wilia, så at the boo när oss.
	Och the lydde Hemor och Sichem hans sone alle the som genom hans stadz port vth och in gingo, och omskåro alt thet som mankön war, thet som j theras stadh vth och in gick. Och på tridie daghenom tå thet werkte them, togho the twå Jacobs söner Simeon och Leuj, Dinas brödher, hwar thera sitt swerd, och gingo dristeligha in j stadhen, och slogho j hiäl alt thet som war mankön, och slogho ock så j hiäl Hemor och hans son Sichem medh swerdz ägg, och togho sina syster Dina vthaff Sichems hwse, och gingo sin wägh.
	Tå komo Jacobs söner offuer the slaghna, och skinnadhe stadhen, ther före at the skemdt hadhe theras syster, och togho theras fåår, fää, åßnar, och hwadh j stadhenom och på markenne war, och alla theras håffuor, all barn, och quinnor togho the til fångar, och skinnadhe alt thet j hwsen war.
	Och Jacob sadhe til Simeon och Leuj, J haffuen åstadh kommet at iagh bliffuer illa kender för alla tesse landz inbyggiare, the Cananeer och Phereseer, Och iagh är en ringa hoop, när the nu församla sigh offuer migh, så slå the migh j hiäl, så warder iagh om intit giord medh mina hwse. Men the swaradhe, Skulle the tå handla medh wåra syster, såsom medh enne skökio?

		XXXV. Capitel.
#64 
OCh Gudh sadhe til Jacob, Gör tigh redho och faar til BethEl och boo ther, och bygg ther itt altare Gudhi som tigh syntes, tå tu flydde för tinom brodher Esau. Tå sadhe Jacob til sitt hws, och til alla the som medh honom woro, Legger jfrå idher the fremmande Gudhar som äro jbland idher, och renser idher, och förwandler idhor klädher, och görom oss redho at fara til BethEl, at iagh må göra ther itt altare Gudhi then migh hördt haffuer j mijn bedröffuilses tijdh, och haffuer warit medh migh på wäghenom som iagh reest haffuer.
	Tå fingo the honom alla the fremmande Gudhar som wåro vnder theras hender, och theras örnaringar, och han grooff them vnder ena eeck som stoodh widh Sichem, och foor vth. Och een Gudz fruchtan kom offuer the stedher som lågho ther om kring, at the icke foro effter Jacobs söner. Så kom Jacob til Lus j Canaans land, som kallas BethEl, medh alt thet folk som medh honom war, och bygde ther itt altare, och kalladhe thet rwmet ElBethEl, effter thet Gudh wardt honom ther oppenbarat, tå han flydde för sinom brodher.
	Tå dödde Debora Rebekes amma och wardt begraffuen nedhan för BethEl, vnder een eeck, hwilken wardt kallat gråto eeck.
	Och Gudh syntes åter Jacob sedhan han war kommen vthaff Mesopotamien, och welsignadhe honom, och sadhe til honom, Tu heter Jacob, men tu skalt icke meer heta Jacob, vthan JsraEl skalt tu heta. Och så kalladhe man honom JsraEl.
	Och Gudh sadhe til honom, Jagh är then alzmechtighe Gudh, war fruchtsam och föröka tigh, folk och folks skarar skola komma vthaff tigh och Konungar skola komma vthaff tina lender, Och thet landet som iagh Abraham och Jsaac giffuit haffuer, skal iagh giffua tigh, och skal thet giffua tinne sädh effter tigh. Och så foor Gudh vp jfrå honom, jfrå thet rwmet ther han medh honom talat hadhe. Men Jacob reeste vp en steenwård, på thet rwmet ther han medh honom talat hadhe, och giööt drickoffer ther vppå, och begiööt honom medh olio. Och Jacob kalladhe thet rwmet ther Gudh hadhe talat medh honom BethEl.
	Och han foor jfrå BethEl, och som än nu itt litit stycke wägs war til Ephrath, tå födde Rahel, och födzlan war henne swår. Men tå thet wardt henne så swårt j födzlonne sadhe iordgumman til henne, Fruchta tigh icke, För ty thenna sonen skalt tu ock haffua. Men tå siälen vthgick at hon döö moste, kalladhe hon honom BenOnj, Men hans fadher kalladhe honom BenJamin. Så dödde Rahel, och wardt begraffuen widh wäghen til Ephrath som nu heter BethLehem. Och Jacob reeste vp en wård offuer hennes graaff, thersammestadz är Rahels graaffwård än j dagh. Och Jsrael foor vth, och sloogh vp itt tiäll på hijnsidhon widh thet tornet Eder.
	Och thet begaff sigh tå Jsrael boodde ther j landet, gick Ruben bortt och ladhe sigh när Bilha sins fadhers frillo. Och thet kom för Jsrael. Men Jacob hadhe tolff söner. Leas söner woro tesse, Ruben Jacobs förstfödda son, Simeon, Leui, Juda, Jsaschar, och Sebulon. Rahels söner woro Joseph och BenJamin. Bilhas Rahels tienistequinnes söner Dan och Naphtalj. Silpas, Leas tienistequinnes söner, Gad och Asser. Tesse äre Jacobs söner som honom födde woro j Mesopotamien.
	Och Jacob kom til sin fadher Jsaac til Mamre j hoffuudhstadhen som heter Hebron, ther Abraham och Jsaac hadhe warit fremlingar vthi. Och Jsaac wardt hundradhe och ottatiyo åår gammal, och wardt siwk, och dödde, och wardt samlat til sitt folk, gammal och mätt aff leffuande, och hans söner Esau och Jacob begroffuo honom.
#65
		XXXVI. Capitel.
THetta är Esaus slechte som kallas Edom. Esau toogh hustrur aff Canaans döttrar, Ada Elons Hetheers dotter, och Ahalibama Anas dotter, Zibeons Heueers dotters, och Basmath Jsmaels dotter Nebaioths syster. Och Ada födde Esau Eliphas. Men Basmath födde Reguel. Ahalibama födde Jeus, Jaelam och Korah. Thetta är Esaus barn som honom födde wåro j Canaans lande.
	Och Esau toogh sina hustrur, söner och döttrar, och alla sins hwses siälar, sina håffuor och allan booscapen medh alla äghodelar som han förwerffuat hadhe j Canaans lande, och foor vthi itt land jfrå sin brodher Jacob, För ty, theras äghodelar woro så stora, at the kunde icke boo medh huar annan, och landet ther the vthi fremlingar wore, kunde icke fördragha them för theras stora äghodelar skull. Så boodde tå Esau på Seirs bergh, Och thenne Esau är Edom.
	Thetta är Esaus slechte, aff huilkom the Edomeer kompne äre på Seirs bergh. Och så heta Esaus barn, Eliphas Ada Son Esaus hustrus. Reguel Basmaths son Esaus hustrus. Men Eliphas söner wåro tesse. Theman, Omar, Zepho, Gaethan och Kenas. Och Thimna war Eliphas Esau sons frilla, hon födde Amalek. Thetta äre the barn aff Ada Esaus hustru. Men Reguels barn äre tesse, Nahath, Serah, Samma, Misa. Thetta äre the barn aff Basmath Esaus hustru. Men the barn aff Ahalibama Esaus hustru Anas dotter, Zibeons dotters, äre tesse the hon födde Esau, Jeus, Jaelam och Korah.
	Tesse äre the förstar jbland Esaus barn. Eliphas barn, then första Esau sons, woro tesse, Then försten Theman, then Försten Omar, then Försten Zepho, then Försten Kenas, then Försten Korah, then Försten Gaetham, then Försten Amalek. Thetta äre the Förstar aff Eliphas j Edoms lande, och äro barn aff Ada.
	Och thetta äre Reguels barn Esaus sons, Then Försten Nahath, then Försten Serah, then Försten Samma, then Försten Misa. Tesse äre the Förstar aff Reguel vthi the Edomeers lande, och äre barn aff Basmath Esaus hustru.
	Tesse äre barn aff Ahalibama Esaus hustru, Then Försten Jeus, then Försten Jaelam, then Försten Korah. Thetta äre the Förstar aff Ahalibama Anas dotter Esaus hustru. Thetta äre Esaus barn, och theras Förstar. Han är Edom.
	Men the barn aff Seir then Horeens som j landena boodde, äro tesse, Lothan, Sobal, Zibeon, Ana, Dison, Ezer och Disan. Thetta äro the Förstar jbland the Horeer, alle Seirs barn j Edoms lande. Men Lothans barn woro tesse, Horj och Heman, och Lothans syster heet Thimna.
	Sobals barn woro tesse, Aluan, Manahat, Ebal, Sepho och Onam. Zibeons barn wore, Aia och Ana. Thetta är then Ana, som j öknenne påfan mular, tå han wachtadhe sins fadhers Zibeons åßnar. Men Anas barn woro, Dison och Ahalibama, thet är Anas dotter.
	Disons barn woro, Hemdan, Esban, Jetran och Charan. Ezers barn woro Bilhan, Seauan, och Akan. Disans barn woro Vz och Aran.
	Thetta äre the Förstar jbland the Horeer, Then Försten Lothan, then Försten Sobal, then försten Zibeon, then Försten Ana, then Försten Dison, then Försten Ezer, then Försten Disan. Thetta äre the Förstar jbland the Horeer, the som regeradhe j Seirs lande.
	Men the Konungar som j Edoms lande regeradhe, förra än Jsraels

#66 barn Konungar hadhe, äre tesse, Bela war Konunger j Edom Beors son, och han stadh heet Dinhaba. Och tå Bela bleff dödh, wardt Jobab Konung j hans stadh, Serahs son aff Bazra. Tå Jobab bleff dödh, wardt Husam vthaff the Themaneers lande Konung j hans stadh. Tå Husam bleff dödh, wardt Konung j hans stadh Hadad Bedad son, then som slogh the Midianiter, på the Moabiters mark, och hans stadh heet Auith. Tå Hadad bleff dödh wardt Samla aff Masrek Konung j hans stadh, Tå Samla bleff dödh, wardt Konung j hans stadh Saul aff Rehoboth widh elffuena. Tå Saul bleff dödh, wardt Baalhanan Achbors son Konung j hans stadh. Tå Baalhanan Achbors son bleff dödh, wardt Hadar Konung j hans stadh, och hans stadh heet Pagu, och hans hustru heet Mehetabeel, Matredz dotter och Mesahabs dotter.
	Alt så heta the Förstar aff Esau j theras slechter, rwmon och nampnom, Then Försten Thimna, Then Försten Alua, then Försten Jetheth, then Försten Ahalibama, then Försten Ela, then Försten Pinon, then Försten Knas, then Försten Theman, then Försten Mibzar, then Försten Magdiel, then Försten Jram. Thetta äro the Förstar j Edom, såsom the boodt haffua vthi theras arffue lande. Och Esau är fadhren til the Edomeer.

		XXXVII. Capitel.
MEn Jacob boodde j the landena ther hans fadher war en fremling vthi, nemligh j Canaans lande, Och thetta är Jacobs slecht. Joseph war siwtton åra gammal, tå han wardt en heerde offuer hiorden medh sina brödher, och pilten war när Bilhas och Silpas sins fadhers hustrurs barnom, och han sadhe för theras fadher, huilkit ondt rychte offuer them war. Men Jsrael hadhe Joseph kärare än alla the andra sijn barn, effter han hadhe födt honom j ålderdomenom, Och giorde honom en brokott kiortel.
	Tå nu hans brödher sågho, at theras fadher hadhe honom kärare än alla hans brödher, woro the honom hätske, och kunde icke tala honom itt wenlighit ord til. Ther vthoffuer hadhe Joseph ena reso en dröm, och sadhe sina brödher ther aff. Tå bleffuo the honom än nu hätskare, ty han sadhe til them, Kere hörer hwadh migh haffuer drömt, Migh tychte wij bundom kerffuar på markenne, och min kerffue reeste sigh vp och stoodh, och idhra kerffuar ther om kring bughadhe sigh för min kerffua. Tå sadhe hans brodher til honom, Skulle tu warda wor Konung och rådha offuer oss? Och wordo honom än tå hätskare för hans dröm och hans taal skul.
	Och han hadhe än nu en annan dröm, then förtalde han sina brödher och sadhe, Sij iagh haffuer än nu hafft en dröm, Migh tychte at solen och månen och elleffua stiernor bughadhe sigh för migh. Och tå thet hans fadher och hans brödher sagdt wardt, straffadhe honom hans fadher, och sadhe til honom, Hwadh är thet för en dröm som tigh haffuer drömt? Skal iagh och tijn modher och tine brödher komma, och falla nidh på iordena för tigh? Och hans brödher affwundadhes widh honom. Men hans fadher behölt tesse ord.
	Tå nu hans brödher gingo bortt til at beta theras fadhers boscap j Sichem, sadhe Jsrael til Joseph, Wachta icke tine brödher boscapen j Sichem? Kom iagh wil senda tigh til them. Han sadhe, Her är iagh. Och han sadhe, Gack bortt och see til om thet ståår wel til medh tina brödher och boskapenom, och sägh migh igen huru thet haffuer sigh. Och han sende honom vthaff then dalenom Hebron at han skulle gå til Sichem.

#67
	Tå fan honom en man ther han foor will på markenne, Han frågadhe honom, och sadhe, Hwem söker tu? Han swaradhe, Jagh söker mina brödher, Käre, sägh migh hwarest the wachta hiorden. Mannen sadhe, The äre hädhan farne, ty iagh hörde at the sadhe, Lät oss gå til Dothan, Tå droogh Joseph effter sina brödher, och fan them j Dothan.
	Som the nu longt jfrå fingo see honom förra än han kom när in til them, rådhslogho the til at dödha honom, och sadhe inbyrdes, Sij, drömaren kommer her, så kommer nu och låter oss slå honom j hiäl, och kasta honom j ena groop, och säya at itt ondt diwr haffuer ätit vp honom, så fåår man see hwadh hans drömer äre.
	När Ruben hörde thet, wille han frelsa honom aff theras hender, och sadhe, Läter oss icke slå ena siäl. Och yterlighare sadhe Ruben til them, Låter oss icke vthgiuta blodh, vthan lät oss kasta honom j then gropena som är i öknenne, och icke komma hender widh honom. Men han wille haffua frelst honom vthu theras hand, at han motte haffua hafft honom til sin fadher igen.
	Tå nu Joseph kom til sina brödher, affkledde the honom hans kiortel, medh then brokotta kiortelen som han hadhe vppå sigh, och togho honom och kastadhen j ena groop, men groopen war toom och intit watn ther vthi, och the satte sigh nidh til at äta. J thet hoffuo the sijn öghon vp, och sågho en hoop Jsmaeliter komma jfrå Gilead medh theras Cameler, the förde krydder, Balsam och Mirrham, och foro nidh vthi Egypten. Tå sadhe Juda til sina brödher, Hwadh hielper thet oss at wij dräpe wår brodher, och fördölie hans blodh? Kommer och läter oss sälia honom the Jsmaeliter, at wåra hender icke förtagha sigh på honom, ty han är wor brodher, wort kött och blodh. Och the lydde honom. Och tå the Midianiterske köpmennena foro ther fram, drogho the honom vp aff gropenne, och sålde honom the Jsmaeliter för tiwghu silffuerpeningar, the förde honom in j Egypten. Tå nu Ruben kom åter til gropena och fan icke Joseph ther inne, reeff han sijn kledher, och kom åter til sina brödher och sadhe, Pilten är icke ther, hwart skal iagh?
	Tå togho the Josephs kiortel, och slachtadhe en bock och indoppadhe kiortelen j blodhet, och sende then brokotta kiortelen bortt, och låto bära honom til theras fadher, och sadhe, Thenna haffuom wij funnet, see om thet är tins sons kiortel eller ey.
	Men han kende honom och sadhe, Thet är mins sons kiortel. Jtt ondt diwr haffuer ätit vp honom, Jtt wildiwr haffuer riffuit Joseph. Och Jacob reeff sijn klädher, och sweepte en säck om sina lender, och sörghde sin son longan tijdh. Och alla hans söner och döttrar gingo til at the skulle hughswala honom. Men han wille icke läta hughswala sigh, och sadhe, Jagh warder medh sorgh nedherfarandes j graffuena til min son. Och hans fadher greet honom.
	Men the Midianiter sålde honom in j Egypten Potiphar Pharaos hoffmestare.

		XXXVIII. Capitel.
THet begaff sigh på samma tijdhen at Juda foor nidher jfrå sina brödher, och gaff sigh til en man j Odollam, som heet Hira. Och Juda sågh ther en Cananeesk mans dotter, han heet Sua, och toogh henne. Och tå han belågh henne, wardt hon haffuandes, och födde en son, then kalladhe han Jer. Och hon wardt åter haffuandes, och födde en son, then

#68 kalladhe hon Onan. Åter födde hon en son, honom kalladhe hon Sela. Och han war j Chesib när hon them födde.
	Och Juda gaff sinom första sone JEr ena hustru som heet Thamar. Men JEr Juda förstfödde son, war argh för HERRANOM, therföre dödadhe HERREN honom. Tå sadhe Juda til sin son Onan, Lägg tigh när tins brodhers hustru, och tagh henne til echta, at tu vpwecker tinom brodher sädh. Men tå Onan wiste at sädhen icke skulle wara hans eghen, tå han lågh när sins brodhers hustru, lät han thet falla vppå iordena, och förderffuadhe thet, at han icke skulle giffua sinom brodher sädh. Tå mißhaghadhe HERRANOM thet onda han giorde, och dödadhe honom ock.
	Tå sadhe Juda til sina sona hustru Thamar, Bliff een enckia j tins fadhers hwse så lenge Sela min son warder stoor, För ty, han tänckte at han til ewentyrs motte ock så döö såsom hans brodher. Så gick Thamar bortt och bleff j sins fadhers hwse. Tå nu monga daghar förledhne woro dödde Suas dotter Judas hustru. Och sedhan Juda vthsörgdt hadhe, gick han nidh til at klippa sijn fåår j Thimnath medh sin heerda Hira aff Odollam.
	Tå wardt Thamar sagdt, Sij, tin swär gåår nidh til Thimnath til at klippa sijn fåår. Tå ladhe hon aff sijn enckioklädher som hon drogh, dokadhe sigh och förhölgde sigh, och satte sigh vth för porten på wäghen emoot Thimnath, För ty, hon sågh at Sela war stoor worden, och hon war icke giffuin honom til hustru.
	Tå nu Juda sågh henne, meente han thet hadhe warit en skökia, För ty, hon hadhe förhölgdt sitt ansichte, och han weeck aff wäghenom til henne, och sadhe. Kära lät migh liggia när tigh, ty han wiste icke at thet war hans sonahustru. Hon swaradhe, Hwadh wilt tu giffua migh at tu ligger när migh? Han sadhe, Jagh wil senda tigh en bock jfrå hiordenom. Hon swaradhe, Giff migh en pantt så lenge tu sender migh honom. Han sadhe, Hwadh wilt tu iagh skal giffua tigh för en pantt? Hon swaradhe, Tin ring och tin hoffuudhbonat, och tin staaff som tu haffuer j henderna. Thet gaff han henne, och lågh när henne, och hon wardt haffuandes aff honom. Och hon stoodh vp, och gick tädhan, och ladhe doken aff, och toogh sijn enckioklädher vppå igen.
	Men Juda sende bocken medh sin heerda aff Odollam, at han skulle tagha igen panten jfrå quinnonne, och han fan henne intit. Tå fråghadhe han folkit som boodde widh thet rwmet och sadhe, Hwarest är then skökian som satt vthe på wäghenom. The swaradhe, Jngen skökia haffuer ther warit. Och tå han kom åter til Juda, och sadhe, Jagh haffuer intit funnet henne, ther til sägher folkit som ther boor, at ther haffuer ingen skökia warit. Juda sadhe, Haffue sigh thet, at wij icke til ewentyrs skulle komma på skam, ty iagh haffuer sendt bocken, men tu haffuer icke funnet henne.
	Tree månadhe ther effter wardt thet Juda sagdt, Tijn sonahustru Thamar haffuer bolat, Och sij, j bolerij är hon worden haffuandes. Juda sadhe, Haffuer henne her fram, at hon skal brennas. Och tå hon hadhes fram sende hon til sin swär och sadhe, Aff them manne är iagh haffuandes som thetta tilhörer. Och sadhe, Kenner tu ock hwem thenne ringen och hoffuudhbonadhen och staffuen tilhörer? Juda kende thet, och sadhe, Hon är rettferdughare än iagh, ty iagh haffuer icke giffuit henne min son Sela. Doch belågh han henne intit meer.
	Och tå hon skulle födha, funnos tuillingar j hennes lijffue, Och som hon nu födde, gaff sigh een hand vth, Tå toogh iordgumman och bant ther en rödhan trådh om, och sadhe, Thenne skal först vthkomma. Men tå han drogh sina hand åter in, kom hans brodher vth, och hon sadhe, Hwj är

#69 hinnan för tina skul sönder rempnat? Och man kalladhe honom Perez. Ther effter kom hans brodher vth som hadhe then rödha trådhen om sina hand, och man kalladhe honom Serah.

		XXXIX. Capitel.
IOseph wardt förd nedher j Egypten, och Potiphar en Egyptisk man Pharaos hoffmestare, köpte honom aff the Jsmaeliter som honom hadhe fördt ther nidh. Och HERREN war medh Joseph så at han wardt en lyckosam man, och war j sins herres then Egyptiens huse. Och hans herre sågh at HERREN war medh honom, ty alt thet han giorde, lät HERREN gå lyckosammeligha til medh honom, så at han fan nådh för sinom herra, och wardt hans tienare, Han satte honom offuer sitt hws, och alt thet han hadhe lät han vnder hans hender. Och jfrå then tijdhen, tå han hadhe satt honom offuer sitt hws och alla sina äghodelar, welsignadhe HERREN then Egyptiens hws för Josephs skul, och war altsammans HERRANS welsignelse j allo the han hadhe heema och på markenne, Therföre lät han thet alt vnder Josephs hender hwadh han hadhe, och hadhe intit ther aff, vthan allena brödhet som han ååt. Och Joseph war degheligh och fagher vnder ansichtet.
	Och thet begaff sigh tå thetta war skeedt, at hans herres hustru kastadhe sijn öghon på Joseph och sadhe, Ligg när migh. Men han weghradhe thet henne, och sadhe til henne, Sij, min herre weet icke hwadh j hans hwse är, och alt thet han haffuer, haffuer han giffuit vnder mina hender, och haffuer intit så gott j hans hwse, thet han j mitt wåld icke giffuit haffuer vthan tigh, ty tu äst hans hustru. Hwj skulle iagh nu så mykit ondt göra, och synda emoot Gudh? Men hon hadhe dagheligha sådana ord til Joseph, men han lydde henne intit, at han skulle liggia när henne, eller wara noghot om henne.
	Thet begaff sigh en dagh, at Joseph gick in j hwset til at göra sina sydzlo, och ingen aff hwßfolkit war ther när. Och hon fick honom j hans mantel, och sadhe, Ligg när migh. Men han lät bliffua mantelen j hennes hand, och rymde vthaff hwset. Tå hon nu sågh, at han lät bliffua mantelen j hennes hand, och rymde vth, kalladhe hon hwßfolkit och sadhe til them, Sij, han haffuer fördt oss her in en Hebreisk man, at han skulle komma oss på skam. Han kom her in til migh på thet han skulle liggia när migh, men iagh ropadhe medh högha röst. Och tå han hörde at iagh skriyadhe och ropadhe, tå leeffde han sin mantel när migh, och flydde, och lopp vth.
	Och hon ladhe hans mantel när sigh så lenge hennes herre kom heem, och taladhe til honom samma orden och sadhe, Then Hebreiske tienaren som tu haffuer hafft her in, kom her in til migh, at han skulle komma migh på skam. Men tå iagh skriyadhe och ropadhe, leeffde han sin mantel när migh, och flydde vth. Tå hans herre hörde sådana sinne hustrus ord som hon til honom taladhe och sadhe, Så haffuer migh tin Hebreiske tienare giordt, wardt han ganska wreedh.
	Tå toogh hans herre honom, och ladhe honom j fengilse, ther Konungens fångar inne lågho, och ther lågh han tå j fengilset. Men HERREN war medh honom, och war honom gunstigh och lät honom finna nådh för befalninges mannen offuer fångahwset, så at han befelte alla fånganar i fengilsena vnder hans hand, at alt thet ther skeedde, moste skee genom honom. För ty befalninges mannen offuer fengilset sågh at HERREN war medh honom j alt thet som vnder hans hender war, och at HERREN lät thet han giorde lyckosammeligha tilgå.
#70
		XL. Capitel.
OCh thet begaff sigh ther effter, at Konungens j Egypten höffuitzman offuer skenckerna, och höffuitzmannen offuer bakarena, bruto theras herra Konungenom j Egypten emoot. Och Pharao wardt wreedh vppå them, och lät settia them j hoffmestarens hws j fengilse, ther Joseph lågh fången. Och hoffmestaren satte Joseph offuer them, at han skulle tiena them, och the såto någhra daghar.
	Och bådhe skencken och bakaren drömde om ena natt, huar sin dröm, och huars theras dröm hadhe sijn vthtydhelse. Tå nu Joseph kom om morghonen in til them, och sågh them ångse, frågadhe han them och sadhe, Hwj äre j så ångse j dagh? The swaradhe, Oss haffuer drömt, och wij haffuom ingen som oss thet vthlegger. Joseph sadhe, Vthlegningen hörer Gudhi til, doch förtelier migh thet.
	Tå förtalde skencken sin dröm för Joseph, och sadhe til honom, Migh drömde at itt wijnträä war för migh, thet hadhe tree grenar, the grönskadhes wexte, och blomstradhes, och tess druffuor wordo mooghna. Och iagh hadhe Pharaos skenckekaar j minne hand, och toogh och tryste them j skenkekaret, och fick Pharao skenckekaret j handena.
	Joseph sadhe, Thetta är vthtydhningen. Tree grenar äro tree daghar, Effter tree daghar skal Pharao vphäffua titt hoffuudh, och settia tigh åter til titt embete, at tu fåår honom skenckekaret j hans hand såsom til förenna, tå tu war hans skenck. Men tenck vppå migh tå tigh gåår wel, och gör barmhertighhet medh migh, at tu Pharao ingiffuer, at han tagher migh vthaff thetta hwset, ty iagh är hemligha bortstolen vthaff the Hebreers lande, Så haffuer iagh ock her intit giordt at the migh insätt haffua.
	Tå bakaren sågh at vthtydhningen war godh, sadhe han til Joseph, Migh haffuer ock drömt, at iagh baar tree flätadhe korghar på mitt hoffuudh och j öuersta korghenom allahanda bakat maat til Pharaos behooff, och foghlana åto aff korghenom på mitt hoffuudh.
	Joseph swaradhe och sadhe, Thetta är vthtydhningen. Tree korghar äro tree daghar, och effter tree daghar skal Pharao vphäffua titt hoffuudh, och hengia tigh j en galgha, och foghlana skola äta titt kött på tigh.
	Och thet hende tridie daghen tå begick Pharao sin åårs dagh, och han giorde alla sina tienare ena måltijdh, och vphooff then öffuerste skenckens hoffuudh, och then öffuerste bakarens jbland sina tienare, Och satte then öffuersta skencken åter til sitt skencke embete, at han skulle fåå Pharao skenkekaret j handena. Men then öffuersta bakaren lät han hengia, som Joseph hadhe vthtydt honom. Men then öffuerste skencken tenkte intit på Joseph, vthan förgaat honom.

		XLI. Capitel.
OCh tw åår ther effter hadhe Pharao en dröm, såsom han hadhe ståndit widh elffuena, och seedt aff elffuenne vpstigha siw nööt sköön och feet, och the gingo j godha beet. Sedhan sågh han annor siw nööt vpstigha aff elffuenne wanskapelighen och magher, och gingo jempte the andra på strandenne widh elffuena, och the siw wanskapeligha och maghra nöten åto vp the siw sköna och feta nöten. Tå waknadhe Pharao.
	Och han sompnadhe åter, och åter drömde honom och sågh at siw ax

#71 full och tiock wexte på enom stielk. Ther effter sågh han siw tunn förwisen ax vpgå, och the siw maghra axen vpslukte the siw stora och fulla axen. Tå waknadhe Pharao, och sågh at thet war en dröm. Och tå thet wardt morghon, war hans ande bedröffuat, och skickadhe vth, och lät kalla alla spåmän j Egypten, och alla wisa, och förtalde them sin dröm. Men ther war ingen som honom kunde vthtydha för Pharao.
	Tå taladhe then öffuerste skencken medh Pharao och sadhe, Jagh kommer ihogh j dagh mina synder, tå Pharao war förtörnat på sina tienare, och ladhe migh medh then öffuersta bakaren j fengilse j hoffmestarens hws. Tå drömde oss bådhom j enne natt, hwar sin dröm, hwess vthtydhning huariom för sigh pågalt. Tå war när oss en Hebreisk vng man, Hoffmestarens tienare, honom förtalde wij thet, och han vthtydde oss wåra drömer, huariom effter sinom dröm. Och som han oss vthtyddet, så är thet gånget, ty iagh är åter satt til mitt embete, och han är hengder.
	Tå sende Pharao bortt och lät kalla Joseph, och the hadhe honom vthu fengslet. Och han lät raka sigh, och förwandladhe sijn kledher och kom in til Pharao. Tå sadhe Pharao til honom, Migh haffuer drömt en dröm, och ingen är som honom vthtydher, Men iagh haffuer hördt aff tigh säyas, at när tu hörer en dröm, tå vthtydher tu honom. Joseph swaradhe Pharao och sadhe, Thet står icke migh til, men Gudh skal doch förkunna Pharao thet gott är.
	Pharao sadhe til Joseph, Migh drömde iagh stoodh på strandenne widh elffuena, och sågh vpstigha aff elffuenne, siw nööt feet och sköön, och the gingo j godha beet. Och effter them sågh iagh siw annor nööt vpstigha, tunn och fast wanskapelighen och magher, Jagh haffuer icke j hela Egypten seedt så wanskapelighen. Och the siw wanskapeligha och maghra nöten åto vp the siw första feta nöten. Och tå the hadhe ätit them vp, syntes intit på them at the hadhe ätit them, och woro wanskapelighen såsom til förenna. Tå waknadhe iagh.
	Och sågh åter j minom dröm, siw ax woxen på enom stielk full och tiock. Ther effter gingo vp siw torr ax tunn och förwisin, och the siw tunna axen vpsluko the siw tiocka axen. Och iagh haffuer sagdt thet mina spåmän, men the kunna icke tydha migh thet vth.
	Joseph swaradhe Pharao, Bådha drömerna Pharao, äro eens. Gudh förkunnar Pharao hwadh han göra wil. The siw sköna nöten äre siw åår, och the siw fulla axen äre och the siw åren, Thet är alt enahanda dröm. The siw maghra nöten och wanskapeligha, som effter the andra vpstigne äro, äre siw åår, och the siw maghra och förwisnadhe axen, skola wara siw hård åår. Thet är nu thet iagh sagdt haffuer til Pharao, at Gudh vnderwijsar Pharao hwadh han göra wil.
	Sij, siw åår warda kommandes medh stoor ymnogheet j hela Egyptj lande, och effter them, warda siw hård åår kommandes, at man warder förgätandes all sådana ymnogheet j Egyptj lande, och then dyra tijdhen warder förtärandes landet, at man intit skal weta aff then ymnoghetenne j landena för then dyra tijdhen skul som effter kommer, För ty, han skal warda ganska swår. Men thet Pharao haffuer andra resona drömt, betydher at Gudh skal sådant wisseligha och snarligha göra.
	Nu må Pharao see effter en förstondugh och wijs man, then han settia må offuer Egyptj land, och skaffa at han förskickar embetismän j landena, och taghe then femte delen j Egyptj lande j the siw rika åren, och församle alla spijsning aff the godha åren som komma skola, At the läta inkomma sädh vthi Pharaos korn hws til förrådh j städherna, och förwara thet, på thet man finner landena spijsning j the siw hårda åren som komma skola offuer Egyptj land, at landet icke förderffuas aff hunger.

#72
	Thet talet behaghadhe Pharao och alla hans tienare wel. Och Pharao sadhe til sina tienare, Huru kunne wij finna en sådana man som Gudz ande är vthi? Och sadhe til Joseph, Effter Gudh haffuer alt sådana kundgiordt tigh, är ingen så kloock och förstondugh som tu. Tu skalt wara offuer mitt hws, och effter tino orde skal alt mitt folk lydight wara, allena j mitt Konungsligha säte wil iagh wara meer än tu. Och sadhe, Sij, iagh haffuer satt tigh offuer hela Egyptj land. Och toogh sin ring aff sinne hand, och gaff honom Joseph på sina hand, och kledde honom j hwitt silke, och hengde een gulkädho på hans hals, och lät honom sittia på then andra wagnen, och lät vthropa för honom, Thenne är landzens fadher, Och satte honom offuer hela Egyptj land.
	Och Pharao sadhe til Joseph, Jagh är Pharao, vthan tin wilia skal ingen j hela Egyptj lande, röra sijn hand eller foot. Och kalladhe honom thet hemlighasta rådhet, och gaff honom til hustru Asnath Potiphera dotter Prestens j On. Så foor Joseph vth til at besee Egyptj land. Och han war tretiyo åår gammal tå han stoodh för Pharao. Och foor vth jfrå Pharao, och foor om kring hela Egyptj land.
	Och landet giorde alt så j the siw rika åren, och församladhe j the siw åren alla spijsning j Egyptj land, och läto thet j städherna, ehwadh spijsning som wexte på markenne widh huar och en stadh alt om kring, thet läte the komma ther in. Så ladhe Joseph til hopa sädhena offuer motto mykit som sandkornen j Haffuet, så at han wende igen at rekna, ty man kunde thet icke rekna.
	Och Joseph wordo födde twå söner, förra än then dyra tijdhen kom, huilka honom födde Asnath Potiphera dotter Prestens j On. Och kalladhe then första Manasse, För ty (sadhe han) Gudh haffuer lätit migh förgäta alla mina olycko, och mins fadhers hws. Then andra kalladhe han Ephraim., För ty (sadhe han) Gudh haffuer lätit migh wexa til j mins elendes lande.
	Tå nu the siw rika åren woro framlidhen j Egypten, så begynte the siw hårda åren gå vppå som Joseph hadhe vmtalat. Och wardt en dyyr tijdh j all land. Men j hela Egyptj lande war brödh. Tå nu Egyptj land ock leedh hunger, ropadhe folkit til Pharao om brödh. Men Pharao sadhe til alla Egyptier, Går bortt til Joseph, hwadh han segher idher, thet görer. När nu dyyr tijdh war offuer alt landet, slogh Joseph kornhusen vp alle stedz, och sålde the Egyptier, För ty, then dyre tijdhen wardt iw lenger iw större j landena, Och all land komo til Egypten til at köpa när Joseph, För ty then dyre tijdhen fick offuerhandena j all land.

		XLII. Capitel.
MEn tå Jacob sågh, at sädh war faal j Egypten, sadhe han til sina söner, Hwj see j icke til? Sij, iagh hörer at vthi Egypten är sädh nogh, farer ther nidh och köper oss sädh, at wij må leffua och icke döö. Så foro tå tiyo Josephs brödher nidh at the skulle köpa sädh j Egypten, ty BenJamin Josephs brodher lät Jacob icke fara medh sina brödher, ty han sadhe, Honom motte någhot ondt wedherkomma.
	Så foro Jsraels barn åstadh til at köpa sädh medh androm som komo medh them, ty thet war ock dyyr tijdh j Canaans lande. Men Joseph war rådhandes j landena, och sålde sädh allo folkena j landena. Tå nu hans brödher komo til honom, föllo the nidh på iordena för honom på sitt ansichte, och han sågh vppå them, och kende them, och lätz wara fremmande emoot

#73 them, och taladhe skarpt medh them och sadhe til them, Hwadhan komme j? The sadhe, Vthaff Canaans land til at köpa spijsning. Och än tå han kende them, så kende the doch intit honom.
	Och Joseph tenkte på drömen som honom hadhe drömt om them, och sadhe til them, J ären speyare, och ären kompne til at besee huarest landet är öpet. The swaradhe honom, Ney min herre, tine tienare äro kompne til at köpa spijsning, Wij äre alle ens manz söner, wij äre redhelighe, och tine tienare haffua aldrigh warit speyare. Han sadhe til them, Ney, vthan j äre kompne til at besee, huarest landet är öpet. The swaradhe honom, Wij tine tienare äre tolff brödher ens manz söner j Canaans land, och then yngste är när wår fadher, men then ene är icke meer til.
	Joseph sadhe til them, Thetta är thet iagh haffuer sagdt idher, speyare äre j. Ther vppå wil iagh pröffua idher. Widh Pharaos lijff, j skolen icke komma hädhan, medh mindre idhar yngste brodher kommer hijtt. Sender en aff idher bortt som hemtar hijtt idhar brodher, Men j skolen wara fångne. Så wil iagh pröffua idhart taal, om j faren medh sanningenne eller icke, ty hwar så icke, så äre j (widh Pharaos lijff) speyare. Och han lät them allasamman j förwarning j tree daghar.
	Om tridie daghen sadhe han til them, Wilien j leffua så görer alt så (ty iagh fruchtar Gudh) äre j redhelighe, så läter en idhar brodher liggia bunden j idhart fengilse, men j fare bortt och förer heem hwadh som j köpt haffuen emoot hungeren, och förer idhar yngsta brodher hijtt til migh, så wil iagh troo idhor ord, på thet j icke skolen döö. Och the giorde så.
	Men the taladhe inbyrdes. Thetta haffue wij förskyllat på wår brodher, at wij sågho hans siäls ångist, tå han badh oss, och wij wille intit höra honom, ther före kommer nu thenna bedröffuelsen offuer oss. Ruben swaradhe them och sadhe, Sadhe iagh icke idher tå iagh taladhe, Synder icke på pilten, och j willen icke hörat? Nu warder hans blodh vthkraffdt.
	Men the wiste icke, at Joseph förstoodh thet, ty han taladhe medh them medh en tolk. Och han wende sigh jfrå them och greet. Tå han nu wende sigh åter til them, och taladhe medh them, toogh han Simeon vthaff them, och bant honom för theras öghon, och gaff befalning at theras säcker skulle fyllas medh mälning, och giffuas theras peningar igen, huars j hans säck, ther til ock huariom sina täring på resonne. Och man giorde them så.
	Och the ladhe sina waror på sina åßnar, och foro tädhan. Men tå en thera lät vp sin säck at han skulle fodhra sin åßna j herberghit, wardt han warse sina penningar som lågho offuan j säckenom, och sadhe til sina brödher, Jagh haffuer fååt mina peningar igen, sij, the äro j minom säck. Tå förföll them theras hierta, och förskrecktes inbyrdes och sadhe, Hwj haffuer Gudh giordt oss så?
	Tå the nu komo heem til theras fadher Jacob j Canaans land, sadhe the honom alt thet them wedherfarit war, och sadhe, Then mannen som är herre j landet, taladhe skarpt til oss, och hölt oss för landzens speyare. Och tå wij swaradhe, wij äre redelighe, och haffue aldrigh warit speyare, vthan ärom tolff brödher wår fadhers söner, en är icke meer til, och then yngste är än nu j thenna dagh när wår fadher j Canaans lande, sadhe han til oss, Ther vppå wil iagh merkiat at j äre redhelighe. En idhar brodher låter när migh qwarr, och tagher nödhtorfft til idhor hws, och farer bortt, och hemter idhar yngsta brodher hijtt til migh, så kan iagh merkia at j icke äre speyare, vthan redhelighe män, så wil iagh ock giffua idher idhar brodher igen, och så må j bruka jdhart betzsta j landena.
	Och tå the slogho vthaff säckerna, fan huar och en sitt peningaknyte j sinom säck, Och tå the sågho, at thet war theras peningaknyte, wordo the medh theras fadher förskreckte.

#74
	Tå sadhe Jacob theras fadher, J haffue giordt migh barnlööß, Joseph är icke mera til, Simeon är ock icke mera til, BenJamin wilie j tagha jfrån migh. Thet gåår alt offuer migh. Ruben swaradhe sinom fadher och sadhe, Om iagh icke förer tigh honom heem igen, så drääp bådha mina söner, Allenast giff migh honom j mina hand, iagh wil föra tigh honom heem igen, Han sadhe, Min son skal icke fara nidh medh idher, ty hans brodher är dödh, och han är allena igen bliffuin, Om honom wedherfores någhot ondt j wäghen ther j reeste, worde j drijffuandes mijn gråå håår medh sorgh nidher j graffuena.

		XLIII. Capitel.
MEn then dyre tijdhen twingadhe landet, och tå thet wardt alt som the hadhe fördt vthaff Egypten, sadhe theras fadher Jacob til them, Farer åter tijtt, och köper oss någhon spijsning. Tå swaradhe honom Juda och sadhe, Then mannen wedherladhe oss thet högheligha, och sadhe, J skolen icke komma för mijn öghon medh mindre idhar brodher är medh idher. Är thet nu så, at tu sender wor brodher medh oss, så wilie wij fara nidh och köpa tigh spijsning. Men är thet så at tu icke sender honom, så fare wij icke nidher, ty mannen haffuer sagdt oss, J skolen icke komma för mijn öghon, vthan idhar brodher är medh idher.
	Jsrael sadhe, Hwj haffue j så illa giordt emoot migh, at j haffue thet sagdt mannenom at j hadhen än en brodher? The swaradhe, Then mannen fråghadhe så grant om oss, och wåro slecht, och sadhe, Liffuer idhar fadher än? Hafffue j än nu en brodher? Tå sadhe wij honom som han fråghadhe. Huru kunde wij weta at han skulle säya, Haffuer idhar brodher hijt nidh medh idher? Tå sadhe Juda til Jsrael sin fadher, Lät pilten fara medh migh, at wij må göra oss redho och ferdas, och måghom leffua och icke döö, bådhe wij och tu, och wor barn, Jagh wil wara godh för honom, vthaff mina hender skalt tu eska honom, Förer iagh tigh icke honom igen, och setter honom fram för tijn öghon, så wil iagh haffua skull så lenge iagh leffuer, ty huar wij icke hadhe fördrögt, hadhe wij wel allaredho twå resor warit igen kompne.
	Tå sadhe Jsrael theras fadher til them, Moste thet iw så wara, så görer thet, och tagher aff landzens betzsta frucht j idhra secker, och förer mannenom skencker tijtt nidher, någhot Balsam och hannogh, och örter, och Mirrham, och Dadel och Mandel. Tagher ock andra peningar medh idher, och the peningar som j haffue fååt igen offuan j idhra secker, förer ock så medh idher, til ewentyrs ther är någhon willa jbland kommen. Ther til tagher idhar brodher, görer idher redho, och farer til mannen. Men Alzmechtigh Gudh giffue idher barmhertigheet för them mannenom, at han motte idher frij låta then andra brodheren, och BenJamin. Men iagh moste wara som then ther sijn barn slett mist haffuer.
	Tå togho the tesse skencker, och peninga dubbelt medh sigh, och BenJamin giorde sigh redho, och foro in j Egypten, och gingo in för Joseph. Tå sågh Joseph them medh BenJamin, och sadhe til honom som war offuer hans hws, Haff tesse männena in j hwset, och slachta och reedh til, för ty, the skola äta medh migh j middagh. Och mannen giorde såsom Joseph honom sagdt hadhe, och hadhe männenar in j Josephs hws.
	Men the fruchtadhe sigh at the wordo haffde j Josephs hws, och sadhe, Wij äre her införde för peningana skul som wij tilförenna funnom j wora secker, at han wil komma oss thet vppå, och läta en doom gå offuer oss, ther han oss medh tagher til sina trälar medh wora åßnar. Therföre

#75 gingo the til mannen som war offuer Josephs hws, och taladhe medh honom vthan för dörenne aff hwsena och sadhe. Min herre, wij woro tilförenne her nidhre til at köpa spijsning, och tå wij komo j herberghit, och löste vp wora secker, sij, tå woro huars och ens peninga offuan j hans säck, medh fulla wight, ther före haffue wij åter fördt them medh oss, haffuom ock så fördt andra peninga nidh medh oss til at köpa spijsning medh. Men wij wete icke hoo som haffuer stungit oss wora peningar j wora secker.
	Men han sadhe, Warer til fridz, fruchter idher icke, idhar Gudh, och idhars fadhers Gudh haffuer giffuit idher en skatt j idhra secker, idhra peninga haffuer iagh fååt. Och han hadhe Simeon vth til them, och hadhe them j Josephs hws, gaff them watn at the skulle twå sina föter, och gaff theras åßnar fodher. Men the reedde til skenckerna til tess Joseph kom til middaghen, ty the hadhe hördt, at the skulle ther äta brödh. Tå nu Joseph gick in j hwset båro the honom skenckerna j hwset på sina hender, och föllo för honom nidher på iordena. Men han tackadhe them kerligha och sadhe, Gåår thet wel medh idhrom fadher them gamla ther j migh aff sadhen? Leffuer han än nu? The swaradhe, Worom fadher tinom tienare gåår wel, och han leffuer än nu, och bughadhe sigh och föllo nidh för honom.
	Och han lyffte vp sijn öghon och sågh sin brodher BenJamin sinne modhers son, och sadhe, är thet idhar yngste brodher som j sadhe migh aff? Och sadhe yterlighare, Gudh warj tigh nådhelighen min son. Och Joseph hastadhe, ty hans hierta war brennande offuer sin brodher, och söchte rwm til at gråta, och gick j sin Camar och greet ther. Och tå han hadhe twaghit sitt ansichte, gick han vth, och hölt sigh fast och sadhe, Legger brödh fram.
	Och ther barß fram, besynderligha för honom, och besynderligha för them, och för the Egyptier som medh honom åto ock besynderligha, För ty the Egyptier töras icke äta brödh medh the Hebreer, thet är een wedherstyggelse för them. Och the sattes för honom, then förstfödde effter sinne förstfödzlo, och then yngste effter sin vngdom. Ther förundradhe the sigh vppå inbyrdes, Och man baar them besynderligha retter aff hans bord. Men BenJamin fem sinnom meer än the andra. Och the drucko och wordo druckne medh honom.

		XLIIII. Capitel.
OCh Joseph befalte honom som war offuer hans hws, och sadhe, Fyll tesse männernas secker medh spijsning så mykit the kunna föra, och legg huariom sina peningar offuan j hans seck, och mina silff skåål offuan j then yngstes seck medh peninganar för sädhena, Han giorde som Joseph honom sadhe, Om morghonen tå liust wardt, läto the männena fara medh sina åßnar.
	Tå the nu woro vth aff stadhenom, och icke longt kompne, sadhe Joseph til honom som war offuer hans hws, Vp och faar effter mennenar, och när tu får them, så sägh til them, Hwj haffue j lönt gott medh ondo? är icke thet ther min herre dricker vthaff, och ther han spåår medh? J haffue illa giordt.
	Och som han beslogh them, sadhe han sådana ord til them. The swaradhe honom, Hwj talar min herre sådana ord? Bortt thet at tine tienare skulle så göra. Sij, peningana som wij funnom offuan vthj wåra secker, haffue wij fördt til tigh igen aff Canaans lande, Och hwj skulle wij tå haffua stolit silffuer eller gull aff tin herres hwse? När hwilken thet warder funnet jbland tina tienare, han må döö, ther til wilie wij ock wara min herres trälar.

#76 Han sadhe, Ja, ware som j haffuen sagdt, När huilkom thet finnes, han ware min trääl, men j skolen wara löse.
	Och the hastadhe sigh, och ladhe huar sin säck aff nidh på iordena, och huar lät vp sin säck, och han sökte, och begynte på then första, in til then yngsta, tå fanz skålen j BenJamins säck, Tå riffuo the sijn kledher, och ladde huar vppå sin åßna, och foro åter in j stadhen. Och Juda gick medh sina brödher in j Josephs hws, ty han war än tå ther, och the föllo nidh på iordena för honom. Joseph sadhe til them, Hwj toorde j thet göra? weten j icke at en sådana man som iagh är, kunde spå til?
	Juda sadhe, Hwadh skole wij säya minom herra, eller huru skole wij tala? och hwadh skole wij bära före? Gudh haffuer funnet tine tienares misgerningar, Sij, wij och then som skålen är funnen när, äre mins herres trälar. Men han sadhe, Bortt thet at iagh skulle så göra. Then mannen som skålen är funnen när, han skal war min trääl, men j farer medh fridh vp til idhar fadher.
	Tå gick Juda til honom, och sadhe, Min herre, lät tin tienare tala itt ord j tijn öron, min herre, och tijn wreedhe harmes icke offuer tin tienare, ty tu äst såsom Pharao. Min herre fråghadhe sina tienare och sadhe, Haffue j ock någhon fadher eller brödher? Tå swaradhe wij, Wij haffue en fadher och han är gammal, och en vng dreng föddan j hans ålderdoom, och hans brodher är dödh, och han är allena bliffuin igen aff sinne modher, och hans fadher haffuer honom käär.
	Tå sadhe tu til tina tienare, Haffuer honom hijtt nidh til migh, och iagh wil göra honom gott. Men wij swaradhe minom herra, Pilten kan icke komma jfrå sinom fadher, huar han komme honom jfrå, dödde han. Tå sadhe tu til tin tienare, Huar idhar yngste brodher icke kommer her medh idher, skole j icke mera komma för mijn öghon.
	Tå forom wij vp til tin tienare min fadher, och sadhom honom mins herres taal. Tå sadhe wår fadher, Farer åter bortt, och köper oss någhon spijsning. Men wij sadhe, wij kunne icke fara ther nidh medh mindre wår yngste brodher år medh oss, så wilie wij fara ther nidh, ty wij kunne icke komma för then manzens öghon huar wår yngste brodher icke är medh oss. Tå sadhe tin tienare, min fadher, til oss, J weten at mijn hustru haffuer födt migh twå, then ene gick bortt jfrå migh, och thet sadhes at han skulle wara j hiäl riffuin, och iagh haffuer ey seedt honom alt her til. Skole j ock tagha thenna jfrå migh, och honom wedherfars någhot ondt, så warden j driffuandes mijn grå håår medh sorgh nidh j graffuena.
	Om iagh nu kome heem til tin tienare, min fadher, och pilten wore icke medh oss, effter hans siäl henger in til tesses siäl, så skeer thet tå han seer at pilten icke är til städhes, at han döör, så worde wij tine tienare, tins tienares wårs fadhers grå håår förandes medh jemmer nidh j graffuena, ty iagh tin tienare haffuer warit minom fadher godh för pilten, och sagdt, Haffuer iagh icke honom til tigh igen, så wil iagh haffua skul j alla mina lijffzdagha. Ther före lät tin tienare bliffua her qwarr minom herra för en trääl j piltens stadh, och lät pilten fara vp medh sina brödher. För ty, huru skulle iagh fara vp til min fadher, när pilten är icke medh migh? Jagh finge see then jemmer som min fadher vppåkomme.

		XLV. Capitel.
TÅ kunde icke Joseph hålla sigh för allom them som om kring stodho, och han ropadhe, Gåår alle vth jfrå migh, och stoodh ingen när honom, tå Joseph bekende sigh för sina brödher. Och han greet offuerliudt, så at the Egyptier, och Pharaos tienare thet hörde. Och han sadhe til sina brödher,

#77 Jagh är Joseph, Leffuer min fadher än nu? Och hans brödher kunde intit swara honom, så förskreckte woro the för hans ansichte.
	Men han sadhe, Går doch hijtt til migh. Och the gingo til honom, och han sadhe, Jagh är Joseph idhar brodher then j haffuen såldt in vthi Egypten, och nu later thet icke bekymra idher, och tencker icke at iagh ther före är wreedh at j haffuen såldt migh hijtt, ty för idhra welferd skul haffuer Gudh sendt migh hijtt för idher, ty thet är nu tu åår, at dyyr tijdh haffuer warit j landena, och äro än nu fem åår, at ingen plögning eller vpskörd skal warda.
	Men Gudh haffuer sendt migh hijtt för idher, at han wil läta idher bliffua quarra på iordenne, och halla idher widh lijff genom stoor vnder. Så haffuen icke nu j sendt migh hijt vthan Gudh, han haffuer giordt migh såsom en fadher til Pharao, och til en herra offuer alt hans hws, och til en Första j hela Egyptj land. Skynder idher nu, och farer vp til min fadher, och sägher honom, Thet läter tin son Joseph säya tigh, Gudh haffuer satt migh til en herra j hela Egyptj land, Kom nidh til migh, försuma tigh icke, Tu skalt boo j thet landet Gosen, och wara hart när migh, tu och tijn barn och tijn barnabarn, tijn fåår och fää, och alt thet titt är, iagh wil ther försöria tigh, ty thet är än nu fem åra dyyr tijdh, at tu icke warder förderffuat medh titt hws, och alt thet titt är.
	Sij, idhor öghon see, och mins brodhers BenJamins öghon, at iagh talar munneligha medh idher. Förkunner minom fadher alla mina herligheet j Egypten och alt thet j seedt haffuen. Skynder idher, och kommer hijtt nidh medh minom fadher.
	Och han fick sin brodher BenJamin om halsen och greet, Och BenJamin greet ock widh hans hals, och han kyste alla sina brödher, och greet offuer them. Sedhan taladhe hans brödher medh honom. Och när thet rychtet kom j Pharaos hws, at Josephs brödher wore kompne, behagadhe thet Pharao wel och alla hans tienare.
	Och Pharao sadhe til Joseph, Sägh tina brödher, Thetta gören, Ladher idhor diwr, farer bortt, och när j kommen j Canaans land, så tagher idhar fadher och idhart folk, och kommer til migh, iagh wil giffua idher aff alt thet godha, som j Egyptj land är, at j skolen äta merghen j landena. Och biwdh them, Görer alt så, Tagher idher vthaff Egyptj lande wagnar til idhor barn och hustrur, och förer idhar fadher och kommer, och skoner icke idhor bohags ting, För ty, alt thet godha j hela Egypten, skal höra idher til.
	Jsraels barn giorde så, och Joseph fick them wagnar effter Pharaos befalning, och förtäring på wäghen, och gaff them allom, huariom för sigh höghtijdz klädher, Men BenJamin gaff han tryhundrat silffuerpeningar, och fem höghtijdhes klädhningar. Men fadhrenom sende han tiyo åßnar ladda medh godz vthaff Egypten, och tiyo åsninnor medh mälning, och brödh och spijsning sinom fadher på wäghen. Och så lät han sina brödher fara, och sadhe til them, Kijffuer icke på wäghenom.
	Så foro the vthaff Egypten, och komo vthj Canaans land til theras fadher Jacob, och förkunnadhe honom thet och sadhe, Tin son Joseph leffuer än nu, och är en herre j hela Egyptj lande. Men honom föll thet icke j sinnet, ty han troodde them intit. Tå sadhe the honom all Josephs ord som han til them sagdt hadhe. Och tå han sågh wagnarna som Joseph vthsendt hadhe, til at föra honom medh, wardt hans ande leffuandes, och sadhe, Jagh haffuer nogh at min son Joseph leffuer än nu. Jagh wil fara bortt och see honom förra än iagh döör.

		XLVI. Capitel.
#78
ISrael foor tijtt medh alt thet honom tilhörde. Och tå han kom til BerSaba, offradhe han itt offer sins fadhers Jsaacs Gudhi, och Gudh sadhe til honom om nattena j enne syyn, Jacob, Jacob. Han sadhe, Her är iagh. Och han sadhe, Jagh är Gudh, tins fadhers Gudh, fruchta tigh icke at fara in j Egypten, För ty, ther wil iagh göra tigh til itt mechtugt folk. Jagh wil fara tijtt medh tigh, och wil åter föra tigh ther vth. Och Joseph skal leggia sina hand vppå tijn öghon.
	Tå foor Jacob jfrå BerSaba, och Jsraels barn förde Jacob sin fadher, medh sijn barn och hustrur på wagnomen som Pharao hadhe sendt til at föra them medh. Och togho sin booscap och håffuor som the förwerffuat hadhe j Canaans lande, och komo så in vthi Egypten, Jacob och all hans sädh medh honom, hans barn och hans barnabarn medh honom, hans döttrar och hans barnas döttrar, och all hans sädh.
	Tesse äre Jsraels barnas nampn, the som komo j Egypten, Jacob och hans söner. Jacobs förstfödde son Ruben. Rubens barn, Hanoch, Pallu, Hezron, och Charmj. Simeons barn, Jemuel, Jamin, Ohad, Jachin, Zohar, och Saul then Cananeeske quinnones son. Leuj barn, Gerson, Kahat och Merarj. Juda barn, JEr, Onan, Sela, Perez och Serah. Men JEr och Onan dödde j Canaans lande. Men Perez barn Hezron och Hamul. Jsaschars barn. Thola, Phuua, Job och Semron, Sebulons barn, Sered, Elon, och Jahleel. Tesse äre barnen aff Lea, som hon födde Jacob j Mesopotamien medh sinne dotter Dina, The göra til hopa alle medh söner och döttrar, tree och tretiyo siälar.
	Gads barn, Ziphion, Haggi, Sunj, Ezbon, Eri, Arodj och Arelj. Assers barn, Jemna, Jesua, Jesin, Brya och Serah theras syster. Men Bryas barn Heber och Malchiel. Tesse äre Silpas barn, som Laban gaff Lea sinne dotter, och födde Jacob tesse sexton siälar.
	Rahels Jacobs hustrus barn, Joseph och BenJamin. Och Joseph wordo födde j Egypten, Manasse och Ephraim, som honom födde Asnath Potiphera dotter Prestens j On. BenJamins barn Bela, Becher, Asbel, Gera, Naaman, Ehi, Ros, Mupim, Hupim och Ard. Tesse äre barnen aff Rahel, som Jacob födde äre, alle tilhopa fiorton siälar
	Dans barn, Husim. Naphtalj barn, Jahzeel, Gunj, Jezer och Sillem. Tesse äre Bilhas barn, som Laban hadhe giffuit sinne dotter Rahel, och födde Jacob tesse siw siälar. Alle siälar som komo medh Jacob in j Egypten, som vthgångne woro aff hans lend (vndantagandes hans barna hustrur) äre alle tilsamman sex och sextiyo siälar. Och Josephs barn som honom wordo födde j Egypten woro twå siälar. Så at alla Jacobs hwß siälar som komo in j Egypten, woro siwtiyo.
	Och han sende Juda för sigh til Joseph at han skulle wisa honom wäghen til Gosen, och the komo in j landet Gosen. Tå spente Joseph före sin wagn, och foor vth emoot Jsrael sin fadher til Gosen. Och tå han fick see honom, föll han om hans hals, och greet swårligha på hans hals. Tå sadhe Jsrael til Joseph, Nu wil iagh gerna döö, effter thet iagh haffuer seedt titt ansichte, at tu än nu leffuer.
	Joseph sadhe til sina brödher, och sins fadhers hws, Jagh wil fara vp, och vnderwisa thet Pharao, och säya til honom, Mine brödher, och mins fadhers hws är kommet til migh vthaff Canaans land, och äre heerdar, ty thet är sådana folk, som medh booscap vmgå pläghar, theras fåår och fää, och alt thet the haffua, haffua the fördt medh sigh. Tå nu Pharao warder idher kallandes och sägher, Hwadh är idhar handel? så skole j säya, Tine tienare äro folk som medh booscap vmgå jfrå wår barndom alt her til, bådhe wij och wåra fädher, på thet j må få boo j thet landet Gosen. För ty, alle heerdar äre såsom een styggelse för the Egyptier.
#79
		XLVII. Capitel.
TÅ kom Joseph och förkunnadhe thet Pharao, och sadhe, Min fadher och mine brödher, theras fåår och fää, och hwadh the haffua, är kommet vthu Canaans lande, och sij, the äre j thet landet Gosen. Och han toogh fem sina brödher, och stelte them för Pharao. Tå sadhe Pharao til hans brödher, Hwadh är idhar handel? The swaradhe, Tine tienare äre heerdar, wij och wåre fädher. Och sadhe yterlighare til Pharao, Wij äre kompne til at boo medh idher j landena, ty tine tienare haffua ingen beet til theras booscap, så hårdt twingar then hårde tijdhen Canaans land. Så gör wel och lät doch tina tienare boo j thet landet Gosen.
	Pharao sadhe til Joseph, Thet är tin fadher, och thet äre tine brödher, the äre kompne til tigh, Egyptj land ståår tigh öpet, lät them boo på betzsta platzen j landena, at the må boo j thet landet Gosen. Och om tu weest någhra män jbland them som doghse äre, så sätt them offuer min booscap.
	Joseph hadhe ock sin fadher Jacob in, och stelte honom för Pharao. Och Jacob welsignadhe Pharao. Men Pharao frågadhe Jacob, Huru gammal ästu? Jacob sadhe, Mins elendes tijdh är hundradhe och tretiyo åår, liten och onder är mins elendes tijdh, och recker intit til mina fädhers elendes tijdh. Och Jacob welsignadhe Pharao och gick vth jfrå honom. Men Joseph skaffadhe sinom fadher och sina brödher booning, och gaff them een besitning j Egyptj lande, på betzsta platzen j landena, nemlig j thet landet Raemses, såsom Pharao budhit hadhe, och han försörgde sin fadher och sina brödher, och hela sins fadhers hws, hwariom och enom sin deel brödh, alt jfrå the gamla in til the vnga barn.
	Men j all land war intit brödh, ty at then dyre tijdhen war ganska swår, så at Egypten, och Canaans land swolto för then dyra tijdhen skul. Och Joseph samkadhe alla the peningar tilhopa som funnos j Egypten och Canaan för mälning som the köpte. Och han lät alla peningana komma j Pharaos hws.
	Tå nu peningana fattadhes j Egyptj land och Canaan, komo alle Egyptier til Joseph, och sadhe, Skaffa oss brödh, Hwj läter tu oss döö för tigh, ther före at wij haffue inga peninga? Joseph sadhe, Skaffer hijt idhar booskap, så wil iagh giffua idher för booscapen mädhan j äre vthan peninga. Tå hadhe the theras booscap til Joseph, och han gaff them brödh för theras hestar, fåår, fää och åsnar, så födde han them thet året medh brödh för all theras booscap.
	Tå året war omlidhet komo the til honom på annat året och sadhe til honom, Wij wilie icke döliat för wår herra, at icke allena peningana, vthan ock all wår booscap är bortto när wår herra, och är intit meer quartt för wår herra, vthan allena wår kropp och åker, Hwj läter tu bådhe oss och wår åker döö? Tagh oss til tigh, och wårt land för brödh, at wij och wårt land måghe wara Pharaos eghne, Giff oss sädh at wij må leffua och icke döö, och åkren icke förlegges.
	Så toogh Joseph hela Egyptj land in til Pharao, ty the Egyptier sålde huar sin åker, ty then hårde tijdhen war alt förstarck öffuer them. Och wardt så landet Pharaos eghit medh folkit som j hans städher vth och in gick, jfrå then ena endan j Egypten in til then andra, vndantaghnom Presternes åker, then toogh han icke in, ty thet war förskickat aff Pharao til Presterna, at the äta skulle thet them benemdt war, thet han them gaff, therföre behöffde the icke sälia sina åkrar.

#80
	Tå sadhe Joseph til folkit, Sij, iagh haffuer j dagh intaghit idher, och idhar åker til Pharao, sij, ther haffue j sädh, och såår åkren, och aff wextenom skole j giffua Pharao then femte delen, fyre delar skola wara idhre til at såå åkren medh til idhor spijsning, och til idhor hws och barn. The sadhe, Allenest lät oss leffua, och finna nådh för tigh wårom herra, wij wilie gerna wara Pharaos eghne. Så giorde Joseph them een lagh alt in til thenna dagh offuer the Egyptiers åker til at giffua Pharao then femte delen, vndantaghnom Prestaåkrenom, then wardt icke Pharaos eghen.
	Så boodde Jsrael j Egypten j thet landet Gosen, och hadhet inne, och wexte til och förökadhes swårligha. Och Jacob leffde siwtton åår j Egyptj land, så at hans hela ålder wardt hundradhe och siw och fyratiyo åår.
	Tå nu tijdhen kom at Jsrael döö skulle, kalladhe han sin son Joseph, och sadhe til honom, Haffuer iagh funnet nådh för tigh, so legg tina hand vnder mina lend, at tu gör barmhertigheet och troheet medh migh, och begraffuer migh icke vthi Egypten, vthan iagh wil liggia när mina fädher, Och tu skalt föra migh vthaff Egypten, och begraff migh j theras griffter. Han sadhe, Jagh wil göra som tu haffuer sagdt. Och han sadhe, Så swäär migh. Och han swoor honom. Tå böghde Jsrael sigh in til sengennes hoffdagerd.

		XLVIII. Capitel.
THer effter wardt Joseph sagdt, Sij, tin fadher är siwk. Och han toogh bådha sina söner medh sigh, Manasse och Ephraim. Tå wardt Jacob sagdt, Sij, tin son Joseph kommer til tigh. Och Jsrael toogh styrckio til sigh, och satte sigh vp j sengenne och sadhe til Joseph, Then alzmechtige Gudh syntes migh j Lus j Canaans land, och welsignadhe migh, och sadhe til migh, sij, iagh skal läta tigh wexa, och förökas, och göra tigh til mykit folk, och skal giffua tinne sädh effter tigh thetta landet til eghendom ewinnerligha. Så skola nu tine twå söner Manasse och Ephraim som tigh j Egypten födde äro förra än iagh kom hijt in til tigh wara mine, lika som Ruben och Simeon. Men the som tu födher effter them skola wara tine, Men tesse skola wara nemde medh theras brödhers nampn j theras arffuodeel.
	Och tå iagh kom vthaff Mesopotamien, dödde migh Rahel j Canaans lande på wäghenom, tå än nu itt litit stycke wägs war til Ephrat, och iagh begroff henne på wäghenom til Ephrat, thet nu heter BethLehem.
	Och Jsrael sågh Josephs söner och sadhe, Hoo äre tesse? Joseph swaradhe sinom fadher, Thet äro mine söner som Gudh haffuer migh her giffuit. Han sadhe, Haff them hijt til migh at iagh welsignar them. Ty Jsraels öghon wåro mörck worden för ålder skul och kunde icke wel see. Och han hadhe them til honom. Och han kyste them och toogh them j fampn, och sadhe til Joseph, Sij, Jagh haffuer seedt titt ansichte, thet iagh icke förmodhet hadhe. Och sij, Gudh haffuer ock låtit migh see tina sädh. Och Joseph toogh them vthaff hans sköte och han böghde sigh nidh på jordena för hans ansichte.
	Tå toogh Joseph them bådha, Ephraim j sina höghra hand emoot Jsraels wenstra hand, och Manasse j sina wenstra hand, emoot Jsraels höghra hand, och hadhe them til honom. Men Jsrael reckte vth sina höghra hand, och ladhe henne på Ephraims tess yngstes hoffuudh, och sina wenstra hand på Manasses hoffuudh, och omskiffte henderna medh wilia, Ty Manasse war then förstfödde. Och han welsignadhe Joseph och sadhe, Gudh för huilkom mina fädher Abraham och Jsaac wandrat haffua,

#81 Gudh, som migh födt haffuer vthaff min vngdom alt in til thenna dagh. ängelen som migh frelst haffuer aff allo ondo, han welsigne tesse piltana, at the må effter mitt, och mine fädhers Abrahams och Jsaacs nampn nemde warda, så ath the må wexa och förökas på iordenne.
	Men tå Joseph sågh, at hans fadher ladhe sina höghra hand på Ephraims hoffuudh, behaghadhe thet honom illa, och fattadhe vthi sins fadhers hand, at han skulle wenda sina hand aff Ephraims hoffuudh in på Manasses hoffuudh, och sadhe til honom, Jcke så min fadher, thenne är then förstfödde, Lägg tina höghra hand på hans hoffuudh. Men hans fadher nekadhe thet och sadhe, Jagh weet wel min son, iagh weet thet wel, thenne skal ock warda til folk, och skal warda stoor, men hans yngre brodher skal warda större än han, och hans sädh skal warda til itt stoort folk. Så welsignadhe han them j then daghen, och sadhe, Warde Jsrael welsignat effter titt sätt, så at man må säya, Gudh settie tigh såsom Ephraim och Manasse. Och så satte han Ephraim för Manasse.
	Och Jsrael sadhe til Joseph, Sij, iagh döör, och Gudh skal wara medh idher, och skal föra idher åter j idhra fädhers land. Jagh haffuer giffuit tigh itt stycke land vthan tina brödher, som iagh medh mitt swärd och bogha, vthaff the Amorreers hand taghet haffuer.

		XLIX. Capitel.
OCh Jacob kalladhe sina söner, och sadhe, Forsamler idher, at iagh må förkunna idher, hwadh idher skal henda j then ytersta tijdhen. Kommer til hopa och hörer til j Jacobs barn, Hörer idhar fadher Jsrael.
	Ruben min förste son, Tu äst mijn krafft och mijn första macht, then offuerste j offret, och then öffuerste j rikit, Han vthlöper medh hast som watn, Tu skalt icke wara then öffuerste, ty tu haffuer vpstighit j tins fadhers läghre, och ther haffuer tu medh thet upstighandet besmittat mina säng.
	The brödher Simeon och Leuj, the haffua handlat orettferdeligha med theras mordwapn, Mijn siäl komme icke j theras rådh, och mijn herligheet ware icke j theras förbund, För ty, vthi theras wredhe haffua the dödhat mannen, och vthi theras offuerdådigheet haffua the förderffuat oxan. Förbannat ware theras wredhe, at hon så stijff är, och theras grymheet, at hon så hård är, Jagh skal skingra them j Jacob, och förströya them j Jsrael.
	Juda, tu äret, tigh skola tina brödher loffua, Tijn hand skal wara tina fiendar på halsen, för tigh skola tins fadhers barn bugha sigh. Juda är itt vngt Leyon, tu äst höght kommen min son genom stoor segher. Han haffuer niderbögdt sigh, och läghrat sigh som itt Leyon, och som een Leyinna. Hoo törss settia sigh vp emoot honom? SPJRAM SKAL JCKE warda taghen jfrå Juda, ey heller en mestare jfrå hans föter, til tess Hielten kommer, Och honom skola folken tilfalla. Han warder bindandes sin fola widh wijnträdh, och sinne åßninnes son widh then ädhla wijnquisten. Han skal twå sijn klädhe j wijn, och sin mantel j wijnbärs blodh. Hans öghon äre rödachtughare än wijn, och hans tender äre hwitare än miölk.
	Sebulon skal boo widh haffs hampnena, och widh skiphampnena, och streckia sigh in til Sidon.
	Jsaschar skal wara en been åßne, och läghra sigh emellan grensonar. Och han sågh rolighetena at hon är godh, och landet at thet är lustugt, och bögde sina härdar til at bära, och är worden en skatskyllug tienare.
	Dan skal warda en domare jbland sitt folk, såsom itt annat slechte j Jsrael.

#82 Dan skal warda en orm på wäghenom, och en huggorm på stijghenom, och bijta hesten j foten, at then ther på ridher skal til ryggia falla. HERRE iagh wenter effter tinne helso.
	Gad, wäpnat, skal föra hären, och åter igen föran.
	Aff Asser kommer hans feta brödh, och han skal giffua Konungomen kräseligh maat.
	Naphtalj är en snaar hiort, och giffuer kostelighit taal.
	Joseph skal til wexa, han skal tilwexa likawist som widh een kello, döttrana trädha fram vthi Regimentet, Och ändoch sköttorna woro honom förbittradhe, trätte medh honom och hatadhe honom, så är doch hans boghe bliffuin fast, och hans henders armar äro förmannadhe, genom tess mechtughes hender j Jacob. Aff honom äro kompne heerdar, stenar j Jsrael. Jfrå tins fadhers Gudh är tigh kommen hielp, och aff them alzmechtugha ästu welsignat medh welsignelse offwan effter aff himlenom, medh welsignelse aff diwpet som vnder ligger, medh welsignelse på bryst och qwidh. Then welsignelse som tinom fadher och minom föräldrom loffuat är, gåår mechteligha effter theras önskan som höghe äro j werldenne. Vthaff Joseph skola hoffuudhen warda, och the offuerste Nazareer jbland sina brödher.
	BenJamin är en glupande vlff, Om morghonen skal han äta rooff, men om afftonen skal han vthskiffta rooffuet.
	Tesse alle äre the tolff Jsraels slechter, och thetta är thet som theras fadher haffuer talat medh them, tå han welsignadhe them, huar medh sijn besynderligha welsignelse.
	Och han bödh them, och sadhe til them, Jagh skal samkas til mitt folk, begraffuer migh när mina fädher j then kulonne på Ephrons Hetheers åker, j then dubbel kulonne som ligger emoot Mamre j Canaans lande, huilka Abraham köpte til itt grifftarff medh åkrenom aff Ephron then Hetheen. Ther haffua the begraffuit Abraham och Sara hans hustru. Ther haffua the ock begraffuit Jsaac och Rebeka hans hustru, Ther haffuer iagh ock begraffuit Lea, j then åkrenom och the kulonne som aff Hetz barnom köpt är.
	Och när Jacob hadhe lycktat bodhen til sijn barn, ladhe han sina föter samman på sengenne, leedh aff, och wardt samkat til sitt folk. Tå föll Joseph in på sins fadhers ansichte, och greet, och kyste honom.

		L. Capitel.
OCh Joseph befalte sina tienare läkiarena at the skulle smöria hans fadher. Och läkiarena smorde Jsrael til tess fyratiyo daghar woro förgångne. Ty så lenge waradhe smörie daghanar, och the Egyptier begreto honom j siwtiyo daghar.
	Tå nu söriodaghanar vthe woro, taladhe Joseph medh Pharaos gårdzfolk, och sade, Haffuer iagh funnet nådh för idher, så taler medh Pharao och säyer, Min fadher haffuer taghit en eedh aff migh och sagdt, Sij, Jagh döör, begraff migh j minne graff som iagh haffuer graffuit migh j Canaans lande. Så wil iagh nu fara vp och begraffua min fadher, och komma igen. Pharao sadhe, Faar tijtt vp och begraff tin fadher som tu honom sworet haffuer.
	Så foor Joseph vp til at begraffua sin fadher, och medh honom foro alle Pharaos tienare the äldste aff hans folk. Och alle the äldste j Egyptj lande, ther til alt Josephs folk, och hans brödher, och hans fadhers folk. Allena theras barn, fåår och fää leeffde the j thy landena Gosen, och foro

#83 teslikes vp medh honom wagnar och resenärer, och war en ganska stoor skare.
	Tå the nu komo in på then planen Atad, som ligger på hijnsidhon Jordan, tå höllo the een ganska stoor och bitter dödhklaghan, Och han sörgde offuer sin fadher j siw daghar. Och tå folkit j landet the Cananeer sågho thet söriandet på then planen Atad, sadhe the, The Egyptier söria ther fast. Ther aff kallar man thet rwmet, The Egyptiers sorgh, huilkit ligger på hijnsidhon Jordan.
	Och hans barn giorde som han them befalet hadhe, och förde honom j Canaans land, och begroffuo honom j then dubbel kulonne aff åkren som Abraham medh åkrenom köpt hadhe til grifftarff aff Ephron Hetheer twert emoot Mamre. Så foor Joseph åter in j Egypten medh sina brödher, och medh allom them som woro farne vp medh honom til at begraffua hans fadher, när the hadhe begraffuit honom.
	Men Josephs brödher fruchtadhe sigh tå theras fadher war dödh, och sadhe, Kan skee at Joseph är oss gramse, och motte wedhergella oss thet onda wij honom giordt haffue, ther före läte the säya honom, Tin fadher gaff befalning för sin dödh och sadhe, Så skole j säya til Joseph, Käre förlååt tina brödher theras misgerning och synd, at the så illa haffua giordt emoot tigh. Käre förlååt oss nu som ärom tins fadhers Gudz tienare, thenna misgerning. Men Joseph greet tå the sådana taladhe medh honom.
	Och hans brödher gingo til och föllo nidh för honom, och sadhe, Sij, wij äre tine tienare. Joseph sadhe til them, Fruchter idher icke, ty iagh är vnder Gudhj, J tenckten ondt offuer migh, men Gudh haffuer wendt thet til godho, at han giorde som för öghon är, til at frelsa mykit folk. Så fruchter idher nu intit, iagh will försöria idher och idhor barn. Och han störckte them, och taladhe wenligha medh them.
	Så boodde Joseph j Egypten medh sins fadhers hwse, och leffde hundradhe och tiyo åår, och sågh Ephraims barn til tridie ledh, Föddes ock så barn på Josephs sköte, vthaff Machirs barnom, huilkin Manasses son war.
	Och Joseph sadhe til sina brödher, Jagh döör, och Gudh warder idher sökiandes, och förandes vthaff thetta landet in vthi thet landet som han haffuer sworit Abraham, Jsaac och Jacob, Therföre toogh han en eedh aff Jsraels barnom och sadhe, När Gudh warder idher sökiandes, så förer mijn been hädhan. Så dödde Joseph tå han war hundradhe och tiyo åra gammal. och the smorde honom, och ladhe honom vthi ena kisto j Egypten.

Enden på then Första Boken Mose.

#84 
Exodus, Then andra Boken Mose

	Första Capitel.
TEsse äre nampnen aff Jsrael barn som komo in vthi Egypten medh Jacob, huar och en kom ther in medh sitt hws, Ruben, Simeon, Leuj, Juda, Jsaschar, Zebulon, BenJamin, Dan, Naphtalj, Gad, Asser. Och alla the siälar som wthaff Jacobs lend vthgångne woro, woro siwtiyo, Men Joseph war tilförenna vthi Egypten. Tå nu Joseph dödh war, och alle hans brödher, och alle the som på then tijdhen leffuat hadhe, wexte Jsraels barn och födde barn, och förökadhes, och wordo ganska monge, så at the vpfylte landet.
	Tå wardt en ny Konung offuer Egypten, huilken intit wiste aff Joseph, han sadhe til sitt folk, Sij, Jsraels barnas folk är mykit, och mera än wij, nu wel, wij wilie listeligha föreleggia them, at the icke warda så monge, Ty om någhot örligh påkomme moot oss, motte the ock giffua sigh til wåra fiender, och strijdha emoot oss, och dragha vthu landet.
	Och han satte offuer them arbetis foghtar som them betwinga skulle med träldom, ty man bygde Pharao the städher Pithom och Raemses til skatthws. Men jw meer the betungadhe folkit, jw meer thet förökadhes, och förwijdhgadhe sigh. Ther före woro the Jsraels barnom hätzske, och the Egyptier twingadhe Jsraels barn med obarmhertigheet til at träla, och giorde theras leffuerne bittert med swårt arbete på leer och teghel, och medh allahanda släpande på markenne, och medh allahanda arbete som the kunde them påleggia medh obarmhertigheet.
	Och Konungen j Egypten sadhe til iordgummonar för the Hebreeska quinnor, then ena heet Siphra, och then andra Pua, När j hielpen the Hebreeska quinnor, och the skola födha, är thet mankön så dräper thet, är thet quinkön så läter thet leffua. Men iordgummonar fruchtadhe Gudh, och giorde ey som Konungen j Egypten sadhe them, vthan låto barnen leffua.
	Tå kalladhe konungen j Egypten iordgummonar och sadhe til them, Huar före göre j thet, at j läte leffua barnen? Jordgummonar swaradhe Pharao, The Hebreeska quinnor äre ey som the Egyptiska, För ty, the äro 

#85 hårda quinnor, förra än iordgumman kommer til them haffua the födt. Ther före giorde Gudh wel emoot iordgummonar, och folkit förökadhes, och wardt ganska mykit, Och effter iordgummonar fruchtadhe Gudh, bygde han them hws.
	Tå bödh Pharao allo sino folke och sadhe, Alt thet mankön som födt warder, kaster j elffuena, och alt quinkön läter leffua. 

	Annat Capitel.
OCh en man gick bortt aff Leuj hwss, och toogh ena Leui dotter. Och quinnan affladhe, och födde en son. Och tå hon sågh at thet war itt deghlighit barn, fördolde hon thet j tree månadher. Och tå hon icke lenger kunde fördölia thet, toogh hon ena kisto aff röör, och beströök henne medh leer och beck, och ladhe barnet ther vthi, och hooff henne vth j hwassen widh standena aff elffuenne. Och hans syster stoodh longt jfrå, på thet hon skulle se huru honom skulle warda gongande.
	Och Pharaos dotter kom nidh och skulle twå sigh j elffuenne, och hennes iungfrur gingo vth medh bräddenne aff elffuenne, och tå hon fick see kistona j hwassenom, sende hon sina pigho tijt, och lät hemta henne. Och tå hon vplychte henne, fick hon see barnet, och sij, barnet greet, Tå ömkadhe hon sigh ther offuer och sadhe, Thetta är itt aff the Hebreeske barnen.
	Tå sadhe hans syster til Pharaos dotter, Wilt tu at iagh gåår och kallar til tigh ena Hebreeska quinno som diya giffuer, at hon ammar tigh barnet vp? Pharaos dotter sadhe til henne, Gack. Pighan gick och kalladhe barnsens modher. Tå sadhe Pharaos dotter til henne, Tag thetta barnet, och amma migh thet vp, iagh wil löna tigh. Quinnan toogh barnet, och ammadhe thet.¨
	Och tå barnet war stoort wordit, antwardadhe hon thet Pharaos dotter, och hon anammadhe honom för sin son, och kalladhe honom Mose, ty hon sadhe, Vthu watnet haffuer iagh taghit honom. 
	På then tijdhen, när Mose wardt stoor worden, gick han vth til sina brädher, och sågh theras tunga, och wardt warse, at en Egyptisk man slogh hans brodher en aff the Hebreeska, och han wende sigh hijt och tijt, och tå han sågh at ther ingen menniskia war, slogh han then Egyptiska, och begrooff honom vthi sandenom. J then andra daghen gick han ock vth, och sågh twå Hebreeska män tretta sijn emellan, och sadhe til then som orett giorde, Hwj slåår tu tin nästa? Han swaradhe, Hoo haffuer giordt tigh til höffuitzman eller domare offuer oss? Wilt tu ock slå migh j hiäl såsom tu haffuer slaghit then Egyptiska mannen? Tå fruchtadhe Mose och sadhe, Huru är thetta vpkommet? Och thet kom för Pharao, och han sökte effter at dräpa Mose. Men Mose flydde för Pharao, och bleff j Midians lande, och boodde widh en brunn.
	Men Presten j Midian hadhe siw döttrar, the komo til at winda watn, och the vpfylte hoonar til at watna sins fadhers fåår. Tå komo någhre heerdar och dreffuo them jfrå. Men Mose gaff sigh vp, och halp them, och watnadhe theras fåår, Och tå the komo til sin fadher Reguel, sadhe han, Hwj komme j idagh snarare än j pläghen? The sadhe, En egyptisk man halp oss för heerdana och wandt medh oss watn, och watnadhe fåren. Han sadhe til sina döttrar, Hwar är han? Hwj läte j så bliffua mannen, och icke bådhen honom komma och äta medh oss?
	Och Mose beleffuadhe at bliffua när them mannenom, och han gaff Mose sina dotter  Zipora, hon födde honom en son, och han kalladhe honom

#86 Gerson, ty han sadhe, Jagh är en vthlendning worden j fremmande lande. Och hon födde än nu en son, then kalladhe han Elieser, och sadhe, Mins fadhers Gudh är min hielpare, och haffuer frelst migh vthu Pharaos hender.
	Någon tijdh ther effter bleff Konungen j Egypten dödh. Och Jsraels barn sockadhe offuer theras arbete, och ropadhe, och theras roop kom til Gudh offuer theras släpan. Och Gudh hörde theras klaghan, och tenckte på sitt förbund medh Abraham Jsaac och Jacob, och han sågh ther til, och lät sigh wårda om them.

	Tridie Capitel.
MEn Mose wachtadhe sins swärs Jethro fåår, Prestens j Midian, och han dreeff fåren baak in j öknena, och kom til Gudz bergh Horeb, Och HERRANS ängel syntes honom vthi en brinnande logha vthu buskanom. Och han sågh at busken brann aff eelden, och wardt dock icke förtärd, och sadhe, Jagh wil gå tijt och besee thenna stora synena, Hwj busken icke vpbrinner.
	Tå HERREN sågh at han gick åstadh til at see, kalladhe Gudh honom vthu buskanom och sadhe, Mose, Mose, Han swaradhe, Her är iagh. Han sadhe, Trädh icke hijt, dragh tina skoor aff tina föter, ty rwmet ther tu ståår vppå, är itt helight land. Och han sadhe yterlighare, Jagh är tins fadhers Gudh, Abrahams Gudh, Jsaacs Gudh, och Jacobs Gudh. Och Mose skyylte sitt ansichte, ty han fruchtadhe see vppå Gudh.
	Och HERREN sadhe, Jagh haffuer seedt mins folks jemmer vthi Egypten, och jagh haffuer hördt theras roop offuer them som driffua them. Jagh haffuer förnommet theras wedhermödho, och är nidherstighin til at frelsa them vthu the Egyptiers wold, och föra them vthu thet landet, in vthi itt gott och wijdt land som flytandes är medh miölk och hannogh, såsom är på then platzen som the Cananeer, Hetheer, Amorreer, Phereseer, Heueer och Jebuseer boo, Så effter nu Jsraels barnas roop är kommit före migh, och iagh ther til haffuer skodhat theras twång, ther the Egyptier them medh betwinga. Så gack nu, iagh wil senda tigh til Pharao, at tu skalt föra mit folk Jsraels barn vthu Egypten.
	Mose sadhe til Gudh, Hoo är iagh at iagh gå skulle til Pharao, och föra Jsraels barn vthu Egypten? Han sadhe, Jagh wil wara medh tigh, och thetta skal wara tigh för itt tekn at iagh haffuer sendt tigh, Tå tu haffuer fördt mitt folk vthu Egypten, skole j offra Gudhj på tesso berghena.
	Mose sadhe til Gudh, Sij, när iagh kommer til Jsraels barn och sägher til them, Jdhra fädhers Gudh haffuer sendt migh til idher, och the säya til migh, Hwadh är hans nampn? Hwadh skal iagh seya them? Sadhe Gudh til Mose, Jagh skal wara then iagh wara skal, Och sadhe, Så skalt tu säya til Jsraels barn, Jagh skal warat, han haffuer sendt migh til idher.
	Och Gudh sadhe yterlighare til Mose, Så skalt tu säya til Jsraels barn, HERREN idhra fädhers Gudh, Abrahams Gudh, Jsaacs Gudh och Jacobs Gudh, haffuer sendt migh til idher, thetta nampnet är migh ewinnerligha, Thet skal wara mijn åminnelse jfrå barn och til barnabarn, Ther före gack åstadh, och församla the äldsta aff Jsrael, och sägh til them. HERREN idhra fädhers Gudh haffuer syntz migh, Abrahams Gudh, Jsaacs Gudh, och Jacobs Gudh, och sagdt, Jagh haffuer sökt idher, och seedt hwadh idher wedherfarit är vthi Egypten, och haffuer sagdt, Jagh skal föra idher vthu then Egyptiska jemmeren, in vthi the Cananeers, Hetheers, Amorreers, Phereseers, Heueers, och Jebuseers land, vthi thet land ther miölk och hannogh vthi flyter.  

#87 
	Och tå the höra tina röst, skalt tu och the äldste aff Jsrael, gå in til Konungen j Egypten, och säya til honom, HERREN the Hebreers Gudh haffuer kallat oss. Så lät oss nu gå tree dags resor in vthi öknena til at offra HERRANOM wårom Gudh. Men iagh weet at Konungen j {Egyp ten} [Egypten] icke skal låta idher fara, vthan genom stark vnder, ty iagh skal vthreckia mina hand, och slå Egypten medh allahanda vnder, som iagh ther inne göra skal, sedhan skal han låta fara idher.
	Och iagh wil giffua tesso folkena nådhe för the Egyptier, at när j vthfaren, skolen j icke vthgå medh toma hender, vthan huar och een quinna skal bedhas aff hennes granquinno och werdinno, silffuer och gyldene tyyggh och klädher, them skole j leggia på jdhra söner och döttrar, och blotta the Egyptier.

	Fierde Capitel.
MOse swaradhe och sadhe, Sij, the troo migh intit ey heller höra mina röst, vthan skola säya, HERREN haffuer intit syntz tigh. HERREN sadhe til honom, Hwadh är thet som tu haffuer j tinne hand? Han sadhe, En staff. Han sade, Kasta honom ifrå tigh på markena. Och han kastadhe honom ifrå sigh, och han wardt wend vthi en orm. Och Mose flydde för honom, Men HERREN sadhe til honom, Räck tina hand vth, och tagh honom om stierten. Tå reckte han sina hand vth, och hölt honom, och han wendes vthi en staaff j hans hand. Ther före skola the troo at HERREN haffuer syntz tigh, theras fadhers Gudh, Abrahams Gudh, Jsaacs Gudh, och Jacobs Gudh.	Och HERREN sadhe yterlighare til honom, Stick tina hand jn j tin barm. Och han stack henne j sin barm, och tå han drogh henne vth, sij, tå war hon spittelsk som en sniö, Och han sadhe, Stick henne åter in j tin barm. Och han stack henne åter in j barmen, och drogh henne vth igen, sij, så wardt hon åter som thet andra hans kött. Om the icke wilia troo tigh, eller lydha hwadh tu sägher aff thet ena teknet, så warda the doch troende när tu sägher them aff thet andra teknet. Om the icke troo thenna tw teknen, icke heller höra tina röst, så tagh watnet wthu elffuenne, och giwt thet vth på torra landet, så skal thet samma watnet som tu vthu elffuenne taghit haffuer, warda blodh på torra landet.
	Tå sadhe Mose til HERRAN, Ah HERRE. Jagh är en sådana man som icke talande är alt frå j gåår och förgåår, och jfrå then tijdh tu medh tin tienare talat haffuer, ty iagh haffuer itt tungt måål, och ena swåra tungo. HERREN sadhe til honom, Hoo haffuer skapat menniskionne munnen? eller hoo haffuer giordt dumban then döffua? eller then seende, eller then blinda? Haffuer icke iagh HERREN giordt them? Så gack nu åstadh, iagh wil wara tinom munn, och lära tigh, hwadh tu säya skalt.
	Mose sadhe, Min HERRE, send hwem tu senda wilt. Tå wardt HERREN mykit wreedh offuer Mose, och sadhe, Weet iagh icke at tin brodher Aaron aff Leuj slechte är talande? Och sij, han skal vthgå emoot tigh, och tå han fåår see tigh skal han glädia sigh aff hiertat. Tu skalt tala til honom, och sättia orden j munnen på honom, och iagh skal wara  j tinom, och j hans munne, och lära idher, hwadh j göra skolen, och han skal tala för tigh til folkit. Han skal wara tin munn, och tu skalt wara hans Gudh. Och thenna staaff tagh j tina hand, ther medh tu tekn göra skalt.
	Så gick få Mose tädhan, och kom igen til sin swär Jethro, och sadhe til honom. Käre lät migh gå at iagh åter må komma til mina brödher

#88 som äro vthi Egypten, och see om the än nu leffua. Jethro sadhe til honom, Gack j fridh. Och sadhe HERREN til honom j Midian, Gack och faar åter in vthi Egypten, för ty the äre alle dödhe, som gingo effter titt lijff. Och så toogh Mose sina hustru, och sina söner, och satte them på en åssna, och foor åter in vthi Egyptj land, och toogh Gudz staff j sina hand. 
	Och HERREN sadhe til Mose, See til när tu åter kommer in vthi Egypten, at tu gör all the vnder för Pharao som iagh vnder tina hand {giff uit} [giffuit] haffuer. Men iagh skal förstocka hans hierta, at han icke skal sleppa folkit. Och tu skalt säya honom, Så sägher HERREN, Jsrael är min förstfödde son, iagh biwdher tigh at tu läter min son fara, at han må tiena migh, förweghrar tu migh thet, så skal iagh dräpa tin förstfödda son.
	Och widh han war på resonne vthi itt herberghe, mötte honom HERREN, och wille dräpa honom. Tå toogh Zipora en steen, och skaar sinom  son förhudhena aff, och toogh på hans föter och sadhe, Tu äst migh en blodhbrudhgumme. Och så wende han igen aff honom. Men hon sadhe, Blodhbrudhgumme för omskärilsen skul.
	Och HERREN sadhe til Aaron, Gack vth emoot Mose j öknena. Och han gick åstadh, och mötte honom på Gudz berghe, och kyste honom. Och Mose sadhe Aaron all HERRANS ord then honom sendt hadhe, och all the tekn som han honom befalet hadhe. Och the gingo åstadh, och församladhe alla the äldsta aff Jsraels barnom. Och Aaron taladhe all the ord som HERREN medh Mose talat hadhe, och giorde teknen för folkena, och folkit troodde. Oc tå the hörde at HERREN hadhe sökt Jsraels barn, och seedt vppå theras jemmer, föllo the nidher, och tilbådho.

	Femte Capitel.
THer effter gingo Mose och Aaron in, och sadhe til Pharao, Så sägher HERREN Jsraels Gudh, Slepp mitt folk, at the må hålla migh höghtijdh vthi öknenne. Pharao swaradhe/ Hoo är HERREN huilkens röst iagh höra skal, och sleppa Jsrael? Jagh weet intit aff HERRANOM, och wil ey heller sleppa Jsrael.
	The sadhe, The Hebreers Gudh haffuer kallat oss, så lät nu gå oss tree dags resor in vthi öknena, och offra HERRANOM wårom Gudh, at oss icke offuergå skal pestilentia eller swärd. Tå sadhe Konungen j Egypten til them, Hwj gören j så, tu Mose och Aaron, at thetta folkit offuergiffuer sitt arbete? gåår bortt til idhart arbete. Yterlighare sadhe Pharao, Sij, folkit är allaredho förmykit j landena, och j wilien än nu låta them hålla vp aff arbetena.
	Ther före bödh Pharao på samma dagh, foghtomen offuer folkit, och theras embetis män, och sadhe, J skolen icke her effter hempta strå tilhopa, och få folkena til at brenna teghlet, såsom til förenna, Läter them sielffua gå bortt och hemta sigh strå. Och samma talet på teghlet skole j likawel leggia them vppå, såsom til förenna, och intit mindre, för ty, the gå fåfenge. Ther före ropa the och säya, Wij wilie gå och offra wårom Gudh. Man må wel förtunga them medh arbete, at the någhot haffua til skaffa, och icke achta lögnachtigt taal.
	Tå gingo foghterna offuer folkit och theras embetis män vth, oc sadhe til folkit, Så sägher Pharao, Man skal intit strå få idher, gåår sielffue bortt och hemter idher strå huar j thet finna kunnen, men aff idhart arbete skal intit aff slås. Tå förströdde sigh folkit kring om hela Egyptj land, til at hemta sigh stybbe, at the jw strå hadhe. 
	Och foghtarna driffuo them och sadhe, Fyller vp idhart dags arbete

#89 lika såsom j hadhen strå. Och the embetis män aff Jsraels barn, huilka Pharaos foghtar offuer them satt hadhe, wordo slaghne, och wardt sagdt til them, Hwj haffuen j icke hwarken j dagh eller j gåår, fulkompnat idhart förelaghda dagsarbete såsom tilförenna.
	Tå gingo the embetis män aff Jsraels barn in och ropadhe til Pharao, hwj faar tu så medh tina tienare? Tinom tienarom giffues intit strå, och skole doch göra thet teghel som oss förelagdt är. Och sij, tine tienare warda slaghne, och syndas vppå titt folk. Pharao sadhe, J äre fåfenge, fåfenge äre j, ther före säyen j, Wij wiliom gå och offra HERRANOM, så gåår nu bortt och görer idhor dagsarbete, strå skal idher intit giffuas, men talet på teghlet moste j leeffra jfrå idher.
	 Tå sågho embetis männerna aff Jsraels barn, at thet wardt intit bätre, effter sagdt wardt, J skolen intit förminska aff dags arbetena på teghlet. Och tå Mose och Aaron gingo jfrå Pharao, stodho the j wäghenom före them, och sadhe til them, HERREN see vppå idher, och döme thet, at j haffuen giordt wår lucht illa luchtandes för Pharao och hans tienarom, och fått them swerdet j henderna til at dräpa oss.
	Mose kom igen til HERRAN och sadhe, HERre, Hwj gör tu så illa emoot thetta folkit? Hwj haffuer tu sendt migh? Ty jfrå then tijdhen iagh ingick til at tala med Pharao j titt nampn, haffuer han än nu hardare plåghat folket, och tu haffuer intit frelst titt folk. HERREN sadhe til Mose, Nu skalt tu see, hwadh iagh skal göra medh Pharao. Ty genom een wellugh hand moste han sleppa them, han moste än nu genom een starka hand driffua them frå sigh vthu sitt land.

	Siette Capitel.
OCh Gudh taladhe til Mose, och sadhe til honom, Jagh är HERREN, och haffuer syntz Abraham, Jsaac och Jacob, at iagh wil wara theras alzmechtughe Gudh, men mitt nampn HERRE, giorde iagh them icke kunnogt, och giorde iagh mitt förbund medh them, at iagh skulle giffua them Canaans land, thet land ther the vthi wandrat haffua, ther the fremmande vthi warit haffua. Och haffuer iagh hördt Jsraels barnas suckan, huilka the Egyptier medh arbete förtunga, och haffuer j hoghkommet mitt förbund.
	Therföre sägh Jsraels barnom, Jagh är HERREN, och wil tagha idher vthu idhar tunga j Egypten, och förlossa idher jfrå idhar träldom, och wil frelsa idher medh vthrechtom arme, och storom doom, och wil anamma idher för mitt folk, och wil wara idhar Gudh, at j förnimma skolen, at iagh ärHERREN idhar Gudh, then idher vthfördt haffuer vthu the Egyptiers tunga, och fördt idher in vthi thet land offuer huilkit iagh haffuer vphäffuit mina hand, at iagh skulle thet giffua Abraham, Jsaac och Jacob,  thet wil iagh giffua idher til eghit, Jagh HERREN. Sådant alt sadhe Mose Jsraels barnom, men the hörde honom intit för andans ångest skul, och för hårdt arbete skul.
	Tå taladhe HERREN medh Mose och sadhe, Gack in, och tala medh Pharao Konungenom j Egypten, at han slepper Jsraels barn vthaff sitt land. Men Mose taladhe för HERRANOM och sadhe, Sij, Jsraels barn höra migh intit, huru skal tå Pharao höra migh? ther til haffuer iagh oomskorna leppar.
	Och så taladhe tå HERREN til Mose och Aaron, och gaff them befalning til Jsraels barn, och til Pharao Konungen j Egypten, at the skulle vthföra Jsraels barn vthu Egypten.
	Tesse äre hoffudhen til theras fädhers hws. Rubens thens första Jsraels 

#90 sons barn äro tesse, Hanoch, Pallu, Hezron, Charmj, thet är Rubens slechte, Simeons barn äro tesse. Jemuel, Jamin, Ohad, Jachin, Zoar, och Saul then Cananeeske quinnones son, Thet är Simeons slechte.
	Tesse äre Leuj barnas nampn, j theras slechter, Gerson, Kahath, Merarj, Men Leuj wardt hundradhe tretiyo och siw åår gammal. Gersons barn äre tesse, Libnj och Simej j theras slechter, Kahaths barn äre tesse, Amram, Jezear, Hebron, Vsiel, Men Kahath wardt hundradhe tretyio och try åår gammal. Merarj barn äre tesse, Mahelj och Musi. Thet är nu Leuj slechte j theras ätter.
	Och Amram toogh sina fadhers syster Jochebed til hustru, then födde honom Aaron och Mose. Och wardt Amram hundradhe tretiyo och siw åra gammal. Jezears barn äre tesse, Korah, Nephegh, Sichrj. Vsiels barn äre tesse, Misael, Elzaphan, Sithrj.
	Aaron toogh sigh hustru, Elizeba Aminindabs dotter Nahas sons syster, then födde honom Nadab, Abihu, Eleazar, Jtamar. Korahs barn äre tesse, Assar, Elkana, Abiassaph. Thet äro nu the Koriters slechter, Men Eleazar Aarons son toogh sigh hustru aff Putiels döttrar, then födde honom Pinehas. Tesse äre nu hoffuudhen jbland fädherna til the Leuitiska slechtenar.
	Tesse äre Aaron och Mose til huilka HERREN sadhe, Förer Jsraels barn vthu Egyptj land medh theras härar. The samme äre the, som taladhe medh Pharao Konungenom j Egypten, at the motte vthföra Jsraels barn vthu Egypten, nemligha Mose och Aaron. Och på then daghen taladhe HERREN medh Mose vthj Egyptj land och sadhe, Jagh är HERREN, tala til Pharao Konungen j Egypten, alt thet iagh talar medh tigh. Och han swaradhe för HERRANOM, Sij, iagh haffuer oomskorna leppar, huru skal Pharao höra migh?

	Siwnde Capitel. 
HERREN sadhe til Mose, Sij, iagh haffuer satt tgih til en Gudh offuer Pharao, och Aaron tin brodher skal wara tin Prophete. Tu skalt tala alt thet iagh biudher tigh, Men Aaron tin brodher skal tala thet för Pharao, at han slepper Jsraels barn vthu sitt land. Men iagh wil förhärda Pharaos hierta, på thet iagh skal göra mijn tekn och vnder mång vthi Egyptj land. Och Pharao skal intit höra idher, på thet iagh skal bewijsa mina hand vthi Egypten, och föra min häär, mitt folk Jsraels barn vthu Egyptj land genom stora domar. Och the Egyptier skola fornimma, at iagh är HERREN, när iagh nu vtrecker mijn hand offuer Egypten, och vthförer Jsraels barn jfrå them.
	Mose och Aaron giorde såsom HERREN hadhe budhit them. Och Mose war ottatiyo åår gammal, och Aaron try och ottatiyo åår gammal tå the taladhe medh Pharao. Och HERREN taladhe til Mose och Aaron, när Pharao sägher til idher, Bewijser idhor vnder, så skalt tu säya til Aaron, Tagh tin staaff, och kasta honom för Pharao, at han warder en orm.
	Tå gingo Mose och Aaron in til Pharao, och giorde såsom HERREN hadhe budhit them. Och Aaron kastadhe sin staaff för Pharao, och för hans tienare, och han wardt en orm. Tå lät Pharao kalla wisa och swart konstugha. Och the Egyptiske trolkarlar giorde ock sammalunda medh theras beswärningar, och huar thera kastadhe sin staaff jfrå sigh, och wordo ormar ther aff. Men Aarons staff vpsluckte theras staffrar. Så wardt Pharaos hierta förstockat, och hörde them intit, såsom HERREN sagdt hadhe.

#91	
	Och HERREN sadhe til Mose, Pharaos hierta är hårdt, och wil icke sleppa folkit. Gack til Pharao bittijdha om morghonen, sij, han warder vthgångandes til elffuena, så gack emoot honom på strandena aff elffuenne, och tagh staffuen j tina hand, then som en orm wardt, och sägh til honom, HERREN the Hebreers Gudh haffuer sendt migh til tigh, och läter säya tigh, Slepp mitt folk at the må tiena migh vthi öknenne, men tu haffuer her til dags intit wiliet höra.
	Ther före sägher HERREN altså, Ther vppå skalt tu förnimma at iagh är HERREN. Sij, iagh wil medh then staffuen som iagh haffuer j minne hand, slå watnet som j elfuenne är, och thet skal wendas j blodh, så at fiskana j elffuenne skola döö, och elffuen luchta, och the Egyptier skola wämia, när the dricka aff watnet j elffuenne.
	Och HERREN sadhe til Mose, Sägh til Aaron, Tagh tin staff, och reck vth tina hand offuer watnet j Egypten, offuer theras elffuer och strömar och siöghar, och offuer all watukärr, at the warda blodh, och ware blodh j hela Egyptj land, bådhe j träkaar och j steenkaar. Mose och Aaron giorde såsom HERREN them budhit hadhe, och hooff vp staffuen och slogh j watnet som j elffuenne war, för Pharao och hans tienare, och alt watnet j elffuenne wardt wendt j blodh, och fiskana j flodhenne dogho, och elffuen wardt luchtandhe, så at the Egyptier icke kunde dricka watnet vthu elffuenne, och wardt blodh j hela Egyptj lande.
	Och the Egyptiske trulkarla giorde ock sammalunda medh theras beswärningar. Men Paraos hierta wardt förstockat, och han hörde them intit, såsom HERREN sagdt hadhe. Och Pharao wende om, och gick heem, och ladhe thet än nu intit på hiertat. Men alle Egyptier groffuo effter watn vth medh elffuenne, til at dricka, ty watnet aff elffuenne kunde the icke dricka. Och thet waradhe j siw daghar longt sedhan HERREN slogh elffuena.

	Ottonde Capitel. 
HERREN sadhe til Mose, Gack in til Pharao, och sägh til honom, Thetta sägher HERREN, Slepp mit folk, at the mågha tiena migh, huar tu icke wilt, sy, så wil iagh plåga alla tina landzendar medh paddor, så at elffuen skal vpwella paddor, the skola vpstigha och komma in j tijn hwss, in j tin kammar, in j titt läghre, in j tijn säng, och in j tina tienares hwss, jbland titt folk, in vthi tina baku vgnar, och vthi tin deeg, och paddor skola stiga vppå tigh, och vppå titt folk, och vppå alla tina tienare.
	Och HERREN sadhe til Mose, Sägh til Aaron, Reck vth tina hand medh tin staaff, offuer elffuer och strömar och siöghar, och lät paddor komma offuer Egyptj land. Och Aaron reckte sina hand offuer watnen j Egypten, och paddor komo ther vth, så at Egyptj land wardt offuerteckt. Tå giorde och trulkarlanar sammalund, medh theras beswärningar, och låto komma paddor offuer Egyptj land.
	Tå kalladhe Pharao Mose och Aaron, och sadhe, Bidien HERRAN för migh, at han tagher paddonar ifrå migh, och jfrå mitt folk, så wil iagh sleppa folkit, at the mågha offra HERRANOM. Mose sadhe, Haff tu then ärona, och legg migh före när iagh skal bidia för tigh, för tina tienare och för titt folk, at paddonar skola fordreffna warda jfrå tigh, och jfrå titt hwss, och allenest bliffua j elffuenne. Han sadhe, J morghon. Han sadhe, Såsom tu sagdt haffuer, på thet tu skalt förnimma at ingen är såsom HERREN wår Gudh, så skola paddonar warda taghna jfrå tigh, jfrå titt hwss, jfrå tina tienare, jfrå titt folk, och allena bliffua j elffuenne.

#92
	Så gingo Mose och Aaron jfrå Pharao. Och Mose ropadhe til HERRAN för paddonar skul, såsom han Paharao tilsagdt hadhe. Och HERREN giorde som Mose sagdt hadhe, och paddonar bliffuo dödhe, j hwsen, j gårdana, och på markenne, och the kastadhe them til samman, här en hoop, och ther en hoop, och marken luchtadhe ther vthaff.
	Tå Pharao sågh, at han hadhe fått roligheet, wardt hans hierta förhärdat, och hörde them intit, såsom HERREN sagdt hadhe. Och HERREN sadhe til Mose, Sägh til Aaron, Räck vth tin staaff, och slå j {stoff tit} [stofftit] på iordenne, at löss warda j hela Egyptj lande. The giorde ock så. Och Aaron reckte vth sina hand medh sin staaff, och slogh j stofftet vppå iordenne, och ther wordo löss, på menniskiom, och på booscape. Alt stofft på markenne wardt löss j hela Egyptj lande. 
	Trulkarlana giorde ock sammalunda medh theras beswärningar, at the skulle göra löss, men the kunde icke. Och lössenar woro på menniskiom och på booscape. Tå sadhe trulkarlanar til Pharao, Thetta är Gudz finger. Men Pharaos hierta wardt förstockockat, och han hörde them intit såsom HERREN sagdt hadhe. 
	Och HERREN sadhe til Mose, Statt vp bittijdha om morghonen och gack för Pharao, Sij, han warder vthgångandes til watnet, och sägh til honom, Thetta sägher HERREN, Slepp mitt folk at the mågho tiena migh, hwar icke. Sij, så wil iagh låta komma allahanda ohyro offuer tigh, tina tienare, titt folk, och titt hwss, så at all the Egyptiers hwss, och marken, och hwadh ther vppå är, skola warda full aff ohyro. Och wil iagh på then daghen göra itt besynderlighit medh then landzendan Gosen, ther mit folk vti är, at ther skal ingen ohyra komma, på thet tu skalt fornimma, at iagh är HERREN offuer hela iordena, och wil een förlösning settia emellan mitt folk och titt. J morghon skal thet teknet skee. 
	Och HERREN giorde så. Och ther  kom mykin ohyra vthi Pharaos hwss, j hans tienares hwss, och offuer hela Egyptj land, och landet wardt förderffuat aff then ohyronne. Tå kalladhe Pharao Mose och Aaron och sadhe, Gåår åstadh och offrer idhrom Gudh här j landena. Mose sadhe, Thet betemmer sigh icke at wij så göre, För ty, Wij offre HERRANOM worom Gudh the Egyptiers styggelse, Sij, när wij nu the Egyptiers styggelse offradhe för theras öghon, monde the icke skola stena oss? Tree dagsresor wilie wij gå in vthi öknena, och offra HERRANOM wårom Gudh, såsom han oss sagdt haffuer,
	Pharao sadhe, Jagh wil sleppa idher at j må offra HERRANOM idhrom Gudh j öknenne, allenast at j icke fierran faren, och bidien för migh. Mose sadhe, Sij, när iagh her vth jfrå tigh kommer, så wil iagh bidia HERRAN at thenna ohyran må bliffua borttaghen jfrå Pharao och hans tienare, och hans folke j morghon, allenest förhala migh icke lenger, at tu icke slepper folkit til at offra HERRANOM.
	Och Mose gick vth jfrå Pharao, och badh HERRAN. Och HERREN giorde såsom Mose sagdt hadhe, och toogh the ohyrona bortt jfrå Pharao, jfrå hans tienare, och jfrå hans folke, så at icke een bleff qwarr. Men Pharao förhärdadhe sitt hierta än nu j thenna resonne, och wille icke sleppa folkit. 

	Niyonde Capitel.
HERREN sadhe til Mose, Gack in til Pharao, och sägh til honom, Thetta sägher Herren the Hebreers Gudh, Slepp mitt folk at the mågha tiena migh, huar tu icke wilt, vthan förhåller them lenger, sij, så skal HERRANS hand warda vthöffuer tin booscap på markenne, offuer hestar,

#93 offuer åssnar, offuer Cameler, offuer oxar, offuer fåår, medh een ganska stoor pestilentia, Och HERREN skal göra itt besynderlighit emellan the Jsraeliters booscap, och the Egyptiers, så at intit skal döö vthaff alt thet som Jsraels barn haffua. Och Herren ladhe en tijdh före och sadhe, J morghon skal HERREN göra thetta på iordenne.
	Och HERREN giorde så om morghonen, och allahanda booscap bleff dödh för the Egyptier, men aff Jsraels barnas booscap bleff icke itt dödt. Och Pharao sende ther effter, och sij, ther war icke itt bliffuit dödt vthaff Jsraels booscap. Men Pharaos hierta wardt förstockat, och slepte icke folkit. 
	Tå sadhe HERREN til Mose och Aaron, Tagher idhra hender fulla medh soot vthaff skorstenen, och Mose stenkie thet vp ått himmelen för Pharao, at stofft skal komma offuer hela Egyptj land, och bölder och ond såår warda på menniskior, och på booscap j hela Egyptj lande.
	Och the togho sotet vthaff skorstenen, och stodho för Pharao, och Mose stenktet vp ått himmelen. Tå wordo bölder och ond såår på menniskiom och på booscape, Så at trulkarlana icke kunde stå för Mose, för the bölder skul, ty på trulkarlana woro ock så wel bölder som på alla Egyptier. Men HERREN förstockadhe Pharaos hierta, så at han intit hörde them, såsom HERREN Mose sagdt hadhe.
	Tå sadhe HERREN til Mose, Statt bittijdha vp om morghonen, och gack fram for Pharao och sägh til honom, Thetta sägher HERREN the Hebreers Gudh, Slepp mit folk at the mågha tiena migh, annars wil iagh j thenna resonne senda alla mina plåghor offuer tigh, offuer tina tienare, och offuer titt folk, at tu skalt förnimma, at j all land är ingen min like. För ty, nu wil iagh vthreckia mina hand, och slå tigh och titt folk medh pestilentia, at tu skalt förgåss aff iordenne. Doch för then skul haffuer iagh vppweckt tigh, at mijn krafft skal synas på tigh, och mitt nampn kunnogt warda j all land.
	Tu förhaller än nu mitt folk, och wilt icke sleppat, Sij, iagh wil j morghon på thenna tijdhen läta komma itt mechtugt stoort haghel, huilkes like icke warit haffuer j Egypten, jfrå then tijdh thet funderat wardt in til nu. Så send nu bortt och förwara tin booscap, och alt thet tu på markenne haffuer, ty alla menniskior och booscap som på markenne funnen warder, och icke inhemta är j hwsen, och haghlet faller på them, the bliffua dödhe. Then som nu jbland Pharaos tienare fruchtadhe HERRANS ord, han lät sina tienare och booscap fly in j hwsen, men huilkes hierta intit achtadhe HERRAND ord, the läto theras tienare och booscap bliffua på markenne. 
	Tå sadhe HERREN til Mose/ Reck tina hand vp ått himmelen, at thet haghlar offuer hela Egyptj land, offuer menniskior, offuer booscap, och offuer all grödha på markenne j Egyptj lande. Så reckte Mose sin staff vp emoot himmelen, och HERREN lät dundra och haghla, så at eelden flögh på iordenne. Alt så lät HERREN komma haghel offuer Egyptj land, at haghel och eeld foro jbland hwart annat så gruffueligha at tess like icke warit hadhe j hela Egyptj lande, jfrå then tijdh at thet medh folke besätit wardt.
	Och haghlet slogh j hela Egyptj lande alt thet på markenne war, bådhe menniskior och booscap, och slogh allan grödhan på markenne, och sönderslogh all trää på markenne, vthan allena j thet landet Gosen ther Jsraels barn woro, ther haghladhe intit. Tå sende Pharao bortt och lät kalla Mose och Aaron, och sadhe til them, Jagh haffuer j thenna resonne syndat, HERREN är rettferdugh, men iagh och mitt folk äre ogudhactughe, Ther före bedher HERRAN, at Gudz dunder och haghel återwender,

#94 så wil iagh sleppa idher, och icke lenger forhålla idher.
	Mose sadhe til honom, När iagh kommer vthu stadhenom, wil iagh vthreckia mina hender til HERRAN, så skal dundret återwenda, och intit haghel mera wara, på thet tu skalt förnimma at iorden är HERRANS. Doch weet iagh wel, at tu och tine tienare icke än nu fruchten för HERRAN Gudh. Så wardt tå slaghet linet och biugget, ty biugget war j ax gångit, och linet hadhe knoppat sigh. Men hwetit och roghen wardt icke slaghet, För ty, thet war seensädh.
	Så gick tå Mose jfrå Pharao vthaff stadhenom, och reckte sina hender vth til HERRAN, och dundret och haghlet wende igen, och regnet drööp intit meer på iordena. Thå nu Pharao sågh at regnet och dundret och haghlet wende igen, syndadhe han än tå yterlighare, och förhärdadhe sitt hierta, han och hans tienare. Alt så wardt Paraos hierta förstockat, at han icke slepte Jsraels barn, såsom HERREN sagdt hadhe genom Mose.

	Tiyonde Capitel.
OCh HERREN sadhe til Mose, Gack in til Pharao, ty iagh haffuer förhärdat hans och hans tienares hierta, på thet iagh skal göra tesse mijn tekn jbland them. Och tu skalt förkunna j tijn barnas öron, och tijn barnabarnas, hwadh iagh bedriffuit haffuer j Egypten, och huru iagh haffuer bewijsat mijn tekn jbland them, at j skole weta at iagh är HERREN.
	Så gingo Mose och Aaron in til Pharao och sadhe til honom, Thetta sägher HERREN the Hebreers Gud, Huru lenge wilt tu icke ödhmiuka tigh för migh, at tu slepper mitt folk til at tiena migh? Wilt tu icke sleppa mitt folk, sij, så wil iagh j morghon låta komma grässhoppor j alla tina landzendar, så at the skola offuerteckia landet, så at man icke skal see landet, och the skola vpäta hwadh idher quarttt bliffuit och vndsett är för haghlena, och skola vpäta all idhor grödhande trää på markenne, och skola vpfylla all tijn hwss, och alla tina tienares hwss, och alla Egyptiers hwss, huilkers like tine fädher, och tine fädhers fädher icke seedt haffua, jfrå then tijdh the på iordena komo, in til thenna dagh. Och han wende sigh, och gick vth jfrå Pharao.
	Tå sadhe Pharaos tienare til honom, Huru lenge skole wij lidha thenna plåghor? Lät folkit gå at the mågha tiena HERRANOM sinom Gudh, Wetstu icke än nu at Egypten är förderffuat? Så wordo Mose och Aaron igen kalladhe til Pharao, Och han sadhe til them, Gåår åstadh, och tiener HERRANOM idhrom Gudh, Huilke äre nu the som gå skola? Mose sadhe, Wij wilie gå medh vnga och gamla, medh söner och döttrar, medh fåår och fää, ty wij haffue een HERRANS höghtijdh.
	Han sadhe til them, Rett så, HERREN ware medh idher. Skulle iagh sleppa idher, och idhor barn ther til? Seer ther, om j icke haffue någhot ondt för hender? Jcke så, vthan j män gåån åstadh och tienen HERRANOM, ty thet samma haffuen j ock begärat. Och the driffue them vth jfrå Pharao.
	Tå sadhe HERREN til Mose, Reck vth tina hand offuer Egyptj land om the grässhoppor, at the komma offuer Egyptj land, och äta allan grödhan vp j landena, medh alt thet som quartt bliffuit är effter haghlet. Mose reckte sin staaff offuer Egyptj land, och HERREN dreef itt östan wädher j landet j then hela daghenom, och j then hela nattenne. Och om morghonen förde thet östan wädhret grässhopponar fram och 

#95 the komo offuer hela Egyptj land, och gåffuo sigh nidh alle städz j Egypten, så ganska monga, at tilförenna theras like intit warit hadhe, ey heller her effter warder, för ty, the offuerteckte landet, och giorde thet swart. Och the åto vp alla grödhan j landena, och all frucht på trään, som quarr war bliffuin effter haghlet, och läto intit gröönt bliffua quartt tå trään, och vppå grödhan på markenne j hela Egyptj lande. 
	Tå kalladhe Pharao hasteligha Mose och Aaron och sadhe, Jagh haffuer syndat emoot HERRAN idher Gudh, och emoot idher, förlåter migh mina synder än nu j thenna resonne, och bedher HERRAN idhar Gudh, at han doch borttagher thenna dödhen jfrå migh. Och han gick vth jfrå Pharao, och badh HERRAN. Tå wende HERREN itt ganska starkt westan wädher, och vptoogh grässhopponar, och förde them j rödha haffuet, så at ther icke bleff een quarr någhor städz j hela Egyptj land. Men HERREN förstockadhe Pharaos hierta, at han icke slepte Jsraels barn.
	HERREN sadhe til Mose, Reck tina han vp åt himmelen, at thet {war der} [warder] så mörkt j Egyptj land, at man må tagha vppå thet, Och Mose reckte sina hand vp ått himmelen, tå wardt itt tiokt mörker j hela Egyptj lande j tree daghar, så at ingen sågh then andra, ey heller vpstoodh aff thet rwmet, ther han war j the tree daghar. Men när all Jsraels barn war liwsst ther the  boodde.
	Tå kalladhe Pharao Mose och sadhe, Gåår åstadh, och tiener HERRANOM, allenast låter idher fåår och fää bliffua här, låter ock idhor barn gå medh idher. Mose sadhe, Tu moste ock låta oss haffua offer och brenneoffer, thet wij HERRANOM wårom Gudg göra skolom. Wår booscap skal gå medh oss, och icke een klöff til baka bliffua, För ty aff wåro skole wij tagha HERRANOM wårom Gudhi til tienist, Ty wij wete icke huar medh wij skole tiena HERRANOM, til tess wij komme tijtt.
	Men HERREN förstockadhe Pharaos hierta, at han icke wille sleppa them. Och Pharao sadhe til honom, Gack jfrå migh, och tagh tigh wara at tu icke meer kommer för mijn öghon, ty huilken dagh tu för mijn öghon kommer skalt tu döö. Mose swaradhe, Såsom tu sagdt haffuer, iagh wil ey meer komma för tijn öghon.

	Ellofte Capitel. 
OCh HERREN sadhe til Mose, Jagh wil än nu låta komma ena plågho offuer Pharao och Egypten, sedhan skal han sleppa idher hädhan, Och skal ey allena sleppa idher, vthan ock driffua idher hädhan. Så sägh nu til folkit, at huar och en man bedhes aff sin nästa, och huar och en quinna aff sinne nästo, silffuer och gyllene tyygh, ty HERREN warder giffuandes folckena nådh för the Egyptier. Och Mose war en ganska myndugh man j Egyptj land, för Pharaos tienare, och för folckena.
	Och Mose sadhe, Thetta sägher HERREN, Jagh wil på midnatz tijdh vthgå j Egyptj land, och alt thet förstfödt är j Egyptj land skal bliffua dödt, jfrå Pharaos förstfödda son, then på hans stool sitter, alt in til tienistaquinnones förstfödda son som är widh quernena, och alt thet förstfödt är jbland booscapen, och itt stoort roop skal wara j hela Egypj lande, huilkes like icke warit haffuer, ey heller warder. Men när Jsraels barnom skal icke en hund kretta medh sinne tungo jfrå menniskiom alt in til booscapen, på thet j skolen förnimma huru HERREN åttskilier Egypten och Jsrael. Tå skola alle thenne tine tienare gå nidh til migh, och falla migh til

#96 fota, och säya, Faar vth tu, och alt folkit som vnder tigh är. Sedhan wil iagh fara vth. Och han gick jfrå Pharao ganska wreedher.
	Men HERREN sadhe til Mose, Pharao hörer idher intit, på thet mykin vnder skola skee j Egyptj lande. Och Mose och Aaron giorde all tesse vnder in för Pharao, men HERREN föstockadhe honom hans hierta, at han icke wille sleppa Jsraels barn vthu sitt land.

	Tolffte Capitel.
HERREN sadhe til Mose och Aaron j Egyptj lande, Thenna månadhen skal wara när idher then förste månadhen, och aff honom skole j begynna månadhena om året. Taler til hela Jsraels menigheet, och sägher, På tiyonde daghen j thenna månadhenom, taghe huar och en itt fåår, then en hussfadher är, jw itt fåår til hwset. Men ther itt hws är förkleent til itt fåår, så taghe sin nästa granna widh sitt hwss, effter siälanars taal som nogh kunde wara til at förtära fåret. Och thet skal wara itt fåår som ingen wanck haffuer, en gummar/ och åårsgammal. Aff lambom och kidhom skole j taghat.
	Och j skole behallat in til fiortonde daghen j thenna månadhenom. Och huar hopen j hela Jsrael skal slachtat til afftonen. Och skolen tagha aff tess blodh, och stryka på bådhen sidhoträän ått dörenne, och öffwra dörträdh j hwsen ther the äta thet vthi. Och skolen så äta kötit j then samma nattenne steeckt widh eeld, och osyrat brödh, Och skolen ätat medh bitter falso, j skolen icke ätat medh bitter salso, j skollen icke ätat råått eller medh watne sudhit, vthan allena steeckt widh eeld, tess hoffuudh medh tess föter och inelffuer, Och j skolen intit låta quart bliffua til morghonen, om någhot bliffuer quart til morghonen, skole j thet vpbrenna medh eelde.
	Men så skole j ätat, J skole wara giordadhe kring om idhra lender, och haffua idhra skoor på idhra föter, och staffwrar j idhra hender, och j skolen ätat såsom the ther hasta til wägs, ty thet är HERRANS Passah. För ty, iagh wil j then samma nattenne gå genom Egyptj land, och slå alt thet förstfödt är j Egyptj lande, bådhe aff menniskior och booscap, och bewijsa mitt straff på alla the Egyptiers Gudhar. Jagh HERREN. Och blodhet, skal wara idher itt tekn på hwsen ther j vthi ären, at när iagh seer blodhet/ skal iagh gå fram om idher, och idher icke wedherfara skal then plågha som idher förderffua må, när iagh slår Egyptj land.
	Och j skolen haffua thenna daghen til åminnelse, och j skole halla honom höghtijdhelighan HERRANOM til itt fest, j och alle idhre effterkommande j een ewigh brukning. J siw daghar skolen j äta osyrat brödh, nemligha, På Första daghenom skole j vphålla medh syrat brödh vthi idhor hwss. Then som syrat brödh äter jfrå första daghen alt in til then siwnde, hans siäl skal förgöras aff Jsrael. Then förste daghen skal wara heligh, at j samman komme, och then siwnde skal ock wara heligh, at j samman komme. Jntit arbete skolen j göra på them, vthan thet som til maten hörer för allahanda siälar, thet allena måghe j göra för idher. Och håller idher widh osyrat brödh.
	För ty, på then samma daghen haffuer iagh vthfördt idhra härar vthu Egyptj land, ther före skolen j och alle idhre effterkommande hålla thenna daghen j een ewigh brukning. På fiortonde daghen j första månadhenom, om afftonen skolen j äta osyrat brödh, in til en och tiwgunde daghen j samma månadhenom om afftonen, så at man j siw daghar intit syrat brödh finner j idhor hwss, ty, then som syrat brödh äter, hans siäl skal

#97 förgöras vthu Jsraels menigheet, ee hwadh han är vthlendsk eller inlendsk. Therföre äter intit syrat brödh, vthan allenast osyrat brödh vthi alla idhra boningar.
	Och Mose kalladhe alla the äldsta j Jsrael, och sadhe til them, Leeter vth, och tagher fåår, huar och en för sitt hwssfolk, och slachter HERRANOM Passah, och tagher itt knippe Jsop, och dupper j blodhet j bäckenet, och stryker ther medh på öffwra dörträdh, och bådhen sidhoträän, och ingen menniskia gånge vth genom sins hwss dör in til morghonen, För ty, HERREN warder gångandes ther fram om, och skal plågha the Egyptier. Och när han fåår see blodhet på öffwra dörträdh och på the tro sidhoträän, gåår han fram om dörena, och icke låter förderffuaren komma vthi idhor hwss til at plågha. Ther före halt thenna sedhen för tigh och tijn barn til ewigh tijdh.
	Och när j kommen in vthi landet, thet HERREN idher giffuandes warder, såsom han sagdt haffuer, så håller thenna tienistena. Och när idhor barn säya til idher, Hwadh haffuen j ther för en tienist? skole j säya, Thet är HERRANS Passah offer, then ther gick fram om Jsraels barn j Egypten, tå han plåghadhe the Egyptier, och frelste wår hwss. Tå bughadhe sigh folkit och tilbadh. Och Jsraels barn gingo bortt och giorde såsom HERREN Mose och Aaron budhit hadhe.
	Och om midnatz tijdh slogh HERREN alt thet förstfödt war j Egyptj lande, jfrå Pharaos förstfödda son then på hans stool satt, alt in tin then förstfödda son som fången satt j fengelset, och alt förstfödt aff booscapenom.
	Tå stoodh Pharao vp, och alle hans tienare på then nattenne, och alle Egyptier, och itt stoort roop wardt vthi Egypten, ty ther war intit hwss, ther icke en dödher inne lågh. Och han kalladhe Mose och Aaron om nattena och sadhe, Görer idher tedho, och farer vth jfrå mitt folk, j och Jsraels barn, gåår åstadh och tiener HERRANOM såsom j sagdt haffuen, Tagher ock medh idher, idhor fåår och fää, såsom j sagdt haffuen, Gåår åstadh, och welsigner migh medh, Och the Egyptier trengde fast vppå folkit, at the moste medh hast driffua them vth aff landet, ty the sadhe, Wij döö hwar och en.
	Och folkit baar råån deegh förra än han försyrat wardt, til theras maat, bundnan j theras klädher, på theras axlar. Och Jsraels barn hadhe giordt såsom Mose sagdt hadhe, och hadhe beedz aff the Egyptier silffuer och gyllene tyygh och klädher, Och HERREN hadhe giffuit folckena nådh för the Egyptier, så at the länte them, och the blottadhe the Egyptier,
	Så drogho Jsraels barn vth jfrå Raemses til Suchoth, sexhundradhe tusend män til foot, för vthan barn, och myckit gemeene folk drogh ock så medh them, och fåår och fää, och ganska mykin booscap, och the bakadhe aff then råå deghen som the vthu Egypten förde, osyradha kakur, ty han war icke syrat effter the wordo vthdreffne, vthu Egypten, och kunde icke förtöffua, och hadhe ellies ingen kost bereedt sigh.
	Tijden j hulkom Jsraels barn boodde j Egypten är fyrahundradhe och tretiyo åår. Tå the forlidhen woro, gick hela HERRANS häär på en dagh vthu Egyptj land. Therföre warder thenna natten hållen HERRANOM, at han haffuer fördt them vthu Egyptj land. Och Jsraels barn {sko la} [skola] halla henne HERRANOM, the, och theras effterkommande.
	Och HERREN sadhe til Mose och Aaron, Thetta är settit til at halla Passah, Jngen fremling skal äta ther aff. Then som en köpter trääl är, then skal man omskära, och sedhan äte han ther aff. En hwssman och en daghakarl, skola intit äta ther aff. Vthi eno hwse skal man ätat. J skolen intit aff tess kött bära vth för hwset, och j skolen

#98 intit been sönderslå aff thy. Hela menigheten j Jsrael skal så göra.
	Om någhon fremling boor när tigh, och wil hålla HERRANOM Passah, han omskäre alt thet mankön är, sedhan gånge her til, at han thetta gör, och ware såsom en inlendsker, ty ingen oomskoren skal äta ther aff. Samma laghen ware them inlendska och vthlendska som boor jbland idher. Och all Jsraels barn giorde såsom HERREN hadhe budhit Mose och Aaron. Och så förde HERREN på en dagh Jsraels barn vthu Egyptj land medh theras härar.

	Trettonde Capitel.
OCh HERREN taladhe medh Mose och sadhe, Helgha migh alt förstfödt thet som allahanda modherlijff öpnar när Jsraels barnom, bådhe jbland menniskior och booscap, ty the äro mijn. Tå sadhe Mose til folkit, Tencker vppå thenna daghen, på huilkin j vthgångne äre aff Egypten vthu träldomsens hwse, at HERREN haffuer idher hädhan vthfördt medh wellogha hand. Ther före skalt tu icke äta surdeegh. J dagh ären j vthgångne j them månadhenom Abib.
	När nu HERREN läter komma tigh in vthi the Cananeers, Hetheers, Amorreers, Heueers och Jebuseers land, huilkit han tina fädher sworit haffuer, at han wille giffua tigh itt land, ther miölk och hannogh vthi flyter, så skalt tu thenna tienistena hålla j thenna månadhenom. J siw daghar skalt tu äta osyrat brödh, och på siwnde daghenom är HERRANS höghtijdh, ther före skalt tu j siw daghar äta osyrat brödh, så at när tigh ingen surdeegh ey heller syrat brödh skal finnas j alla tina landzendar.
	Och tu skalt säya tinom son på then tijdhen, Sådant hålle wij, För then skul, at HERREN så haffuer giordt medh oss, tå wij drogho vthu Egypten, ther före skal tigh wara itt tekn j tinne hand, och een åminnelse för tijn öghon, på thet at HERRANS lagh skal wara j tinom munn, at HERREN haffuer vthfördt tigh aff Egypten medh wellogha hand, ther före halt thenna sedhen j sinom tidh årligha.
	När nu HERREN haffuer lätit tigh komma in vthi Cananeers land, såsom han tigh och tina fädher sworit haffuer, och haffuer tigh thet giffuit, så skalt tu aff skilia HERRANOM alt thet som öpnar modherlijffuet, och förstfödt är jbland booscapen, thet som mankön är. Thet först födda aff åssnanom skalt tu lösa medh itt fåår, Om tu icke löser thet, så bryyt halsen sönder på thy. Men alt förstfödt aff menniskio jbland tijn barn skalt tu lösa.
	Och när titt barn fråghar tigh j dagh eller j morghon, Hwadh är thetta? skalt tu säya thy, HERREN haffuer fört oss medh wellugha hand vthu Egypten jfrå träldomsens hwse, ty tå Pharao war trögh til at sleppa oss, slogh HERREN alt thet förstfödt war j Egyptj lande, jfrå menniskionnes förstfödda, in til booscapens förstfödda, ther före offrar iagh HERRANOM alt thet som modherlijffuet öpnar thet mankön är, och thet som förstfödt är aff mijn barn löser iagh, Och thet skal wara tigh för itt tekn j tinne hand, och een åminnelse för tijn öghon, at HERREN haffuer fördt oss medh wellogha hand vthu Egypten.
	Tå nu Pharao hadhe slept folckit, förde icke Gudh them på then wäghen genom the Philisteers land, then genast war, ty han tenkte at folkit måtte ångra sigh, när the sågho örligh emoot sigh, och så omwenda igen til Egypten. Ther före förde han folckit omkring på then wäghen genom

#99 öknena ått Rödha haffuet. Och Jsraels barn foro wepnadhe vthu Egyptj land. Och Mose toogh medh sigh Josephs been, ty han hadhe taghet en eedh aff Jsraels barnom, och sagdt, Gudh warder idher sökiande, så förer mijn been hädhan medh idher.
	Så drogho the vth jfrå Suchoth, och slogho theras läghre j Etam nemmest widh öknena, Och HERREN gick före them om daghen vthi een molnstoodh, på thet han skulle föra them then rätta wäghen, och om nattena vthi een eeldstodh, på thet han skulle lysa them til at wandra bådhe dagh och natt. Then molnstodhen och eeldzstodhen skildes intit jfrå folckit.

	Fiortonde Capitel.
OCh HERREN taladhe medh Mose och sadhe, Tala medh Jsraels barn, och sägh at the wenda om, och slå theras läghre twärt emoot then dalen Hyroth, emellan Migdol och haffuet, emoot Baal Zephon, och ther twärt öffuer slå läghret widh haffuet, För ty, Pharao warder säyande om Jsraels barn, The fara wille j landena, öknen haffuer beflutit them. Och iagh wil förstocka hans hierta, at han skal iagha effter them, och wil winna prijs på Pharao och alla hans macht. Och the Egyptier skola förnimma at iagh är HERREN. Och the giorde så.
	Och tå thet wardt sagdt för Konungenom j Egypten, at folckit flydde, wardt hans, och hans tienares hierta förwandlat emoot folkit, och sadhe, Hwj haffuom wij så giordt, at wij haffuom slept Jsrael, at the icke skola tiena oss? Och han giorde redho sin wagn, och toogh sitt folck medh sigh, och toogh sexhundradhe wthwalda wagnar, och hwadh ther ellies war för wagnar j Egypten, och och höffuitzmän offuer allan sin häär, Ty HERREN förstockadhe Pharaos hierta Konungens j Egypten, at han iaghadhe effter Jsraels barn, huilke doch woro genom högha hand vthgångne.
	Och the Egyptier iaghadhe effter them, och hinte them ther the sigh läghrat hadhe widh haffuet, med hestar och wagnar, och resenärer, och medh all Pharaos häär, vthi then dalenom Hyroth, twärt emoot Baal Zephon. Och tå Pharao nalkadhes them, hoffuo Jsraels barn sijn öghon vp, och sij, the Egyptier komo effter them, och the fruchtadhe sigh stoorligha och ropadhe til HERRAN.
	Och sadhe til Mose. Woro icke graffuer j Egypten, at tu moste bortföra oss, at wij skulle döö j öknenne? Hwj haffuer tu så giordt oss, at tu haffer fördt oss vthu Egypten? är icke nu thetta thet som wij sadhe tigh j Egypten, Lät bliffua oss at wij må tiena the Egyptier? ty thet wore oss jw bätre tiena the Egyptier än döö j öknenne. Mose sadhe til folckit, Fruchter idher inteit, ståår och seer til huilken een salugheet HERREN warder görandes j dagh medh idher, ty thenne Egyptier som j seen j dagh, them skole j aldrigh mera see j ewigh tijdh, HERREN warder stridhande för idher, och j skole stå stille ther til.
	HERREN sadhe til Mose, Hwadh ropar tu til migh? Sägh Jsraels barnom at the dragha fram. Men tu häff tin staff vp, och reck tina hand offuer haffuet, och skil thet ått, at Jsraels barn mågha gå ther mitt igenom på thet torra. Sij, iagh wil förstocka the Egyptiers hierta, at the skola fölia effter idher, så wil iagh winna prijs på Pharao, och alla hans macht, vppå hans wagnar och resenärer, och the Egyptier skola förnimma at iagh är HERREN, när iagh haffuer prijs wunnet på Pharao och hans wagnar och resenärer.

#100
	Tå vphoff sigh Gudz ängel, then som för Jsraels läghre gick, och gaff sigh baak om them, och molnstodhen gaff sigh ock vthu theras ansichte, och gick baak om them, och kom emellan the Egyptiers och Jsraels läghre, Och thet war itt mörkt moln, och vplyste nattena, så at tesse och hine j then hela nattenne icke kunde komma til samman.
	Tå nu Mose reckte sijn hand offuer haffuet, lät HERREN driffua thet bortt, genom itt starkt östan wädher j then hela nattenne, och giorde haffuet tortt, och watnet skildes ått. Och Jsraels barn gingo the in, mitt j haffuet på thet torra, och watnet war them för en mwr på then höghra sidhonne och then wenstra. Och the Egyptier folgde, och gingo en effter them, alla Pharaos hestar och wagnar och resenärer mitt in j haffuet.
	Som nu morghonwechten kom, sågh HERREN vppå the Egyptiers läghre vthu eeldzstodhenne och molnena, och giorde een {forskreckil se} [forskreckilse] j theras läghre, och stötte hiulen jfrå theras wagnar, och störte them weldeligha omkull. Tå sadhe the Egyptier, Lät oss fly jfrå Jsrael, HERREN strijdher för them emoot the Egyptier. Men HERREN sadhe til Mose, Reck vth tina hand offuer haffuet, at watnet igenfaller offuer the Egyptier, offuer theras wagnar och resenärer.
	Tå reckte Mose sina hand vth offuer haffuet, och haffuet kom åter för morghonen j sin ström igen, och tå the Egyptier flydde, mötte them watnet, och HERREN inhwerffde them mitt j haffuena, så at watnet kom igen, och gick vthöffuer wagnar och resenärer, och alla Pharaos macht som them effterfölgdt hadhe in j haffuet, så at icke en aff them bleff igen. Men Jsraels barn gingo torre mitt jgenom haffuet, och watnet war them för en mwr på höghra sidhonne, och then wenstra.
	Och så halp HERREN Jsrael på them daghenom jfrå the Egyptiers hand, och the sågho the Egyptier dödha på haffzstrandenne, och then stora hand som {RERREN} [HERREN] hadhe bewijsat på the Egyptier. Och folcket fruchtadhe HERRAN och troodde honom, och hans tienare Mose.

	Femtonde Capitel.
TÅ sång Mose, och Jsraels barn HERRANOM thennaa wisona, och sadhe.
	Jag wil siunga HERRANOM, ty han haffuer ena herligha gerning giordt, Hest och wagn haffuer han stört j haffuet
	HERREN är mijn starckheet och loffsång, och är mijn saligheet.
	Han är min Gudh, iagh wil ära honom, Han är mins fadhers Gudh, och iagh wil vphöya honom.
	HERREN är then rette Krigsmannen, HERRE är hans nampn, Pharaos wagnar och hans macht kastadhe han j haffuet.
	Hans vthkoradhe höffuitzmän äro fördrenckte j Rödha haffuena, diwpet haffuer offuerteckt them, och the föllo ått botnen såsom stenar.
	HERRE tijn höghra hand gör stoor vnder. HERRE tijn höghra hand haffuer slaghit fiendan.
	Och medh tinne stora herligheet haffuer tu förstört tina mootståndare. Ty när tu lät vthgå tina grymheet, förtärde hon them såsom strå.
	Genom titt blåsande gåffuo sigh watnen vp, flytande watnet stodh j hoop, diwpen sualladhe jfrå huart annat mitt j haffuena.
	Fienden sadhe, Jagh wil iagha effter them och grijpa them, och byta rooff, och sleckia mitt moodh på them, Jagh wil dragha vth mitt swerd, och mijn hand skal förgöra them.
#101
	Tå blååste titt wädher och haffuet offuerteckte them, och the sunko nidh såsom bly vthi mechtugh watn.
	HERRE, hoo är tin like ibland gudharna? Hoo är tigh lijk, som är så herligh och heligh, förfärligh, prijsligh, och vnder görandes?
	Tå tu vthreckte tina hand vpswalgh them iorden.
	Tu haffuer j barmhertigheet warit leedhsaghare ått tino folke thet tu förlossat haffuer, och haffuer fördt them vthi tinne starckheet til tijna helgha boning.
	Tå folken thet hörde beffuadhe the, På the Philisteer kom ångist.
	Tå förfäradhes the Förstar j Edom, bäffwan kom offuer the mechtugha j Moab, alle Canaans inbyggiare gåffuo sigh.
	Lät falla förskreckilse offuer them och fruchtan genom tin stora arm, at the bliffua orörlighe såsom stenar, til tess, HERRE, titt folk kommer igenom, til tess titt folck igenom kommer, thet tu förwerffuat haffuer.
	Leedh them in och plantera them på tins arffuodeels berghe, huilkit tu HERRE til tina boning giordt haffuer, til tin helghedom HERRE, thet tijn hand bereedt haffuer. HERREN warder rådhandes j ewigheet och vthan enda. Ty Pharao foor in j haffuet medh hestar och wagnar, och resenärer, och HERREN lät haffuet igenfalla offuer them.
	Men Jsraels barn gingo torre mitt igenom haffuet.
	Och MirJam then Prophetissan. Aarons syster toogh ena trummo vthi sina hand, och alla quinnor folgde henne effter j dantz medh trummor. Och MirJam sång före them, Lät oss siunga HERRANOM, han haffuer giordt ena herligha gerning, man och hest haffuer han störtt j haffuet.
	Så lät Mose Jsraels barn dragha jfrå Rödha haffuet, vth ått then öknen Sur, och the wandradhe tree daghar j öknenne, och funno intit watn. Tå komo the til Mara, men de kunde icke dricka thet watnet j Mara, ty thet war mykit bittert. Aff huilko thet rwmet heter, Mara. Ther knorradhe folket emoot Mose, och sadhe, Hwadh skole wij dricka? Han ropade til HERRAN. Och HERREN wijste honom itt trää, thet satte han j watnet, och så wardt thet sött.
	Ther satte han them före lagh och rett, och försöckte them och sadhe, Wilt tu höra HERRANS tins Gudz röst, och göra hwadh som rett är för honom, och fatta hans bodh j tijn öron, och hålla hans lågh, så skal iagh ingen then kranckheet leggia vppå tigh som iagh på the Egyptier lagdt haffuer, ty iagh är HERREN tin läkiare.

	XVI. Capitel.
OCh the komo til Elim, ther woro tolff watubrunnar, och siwtiyo palmträä, ther läghradhe the sigh widh watnet. Jfrå Elim drogho the, och kom hela hopen Jsraels barn vthi then öknena Sin (huilkin ligger emellan Elim och Sinaj) på femtonde daghen j then andra månadhenom, sedhan the vthu Egyptj land gångne woro. Och hela menigheten aff Jsraels barn, knorradhe emoot Mose och Aaron vthi öknenne, och sadhe til them. Gudh giffuj at wij hadhe dödt vthi Egyptj lande genom HERRANS hand, ther wij såto widh kötgrytonar, och hadhe brödh nogh til at äta, ty j haffuen för then skul fördt oss j thenna öknena, at j skolen läta thenna hela hopen döö aff hunger. 
	Tå sadhe HERREN til Mose, Sij, iagh wil läta regna idher brödh nidher aff himmelen, och folcket skal gå vth och församla huar daghen så

#102 mykit som behöffues, på thet at iagh må försökia, om the wilia wandra vthi mijn lagh eller ey. På siette daghenom skola the beredha sigh til at församla dubbelt offuer thet the daghligha plägha. 
	Mose och Aaron sadhe til Jsraels barn, Om afftonen skole j förnimma at HERREN haffuer fördt idher vthu Egyptj land, och om morghonen skole j få se HERRANS herligheet, ty han haffuer hördt idhor knorran emoot HERRAN. Hwadh äre wij, at j knorren emoot oss? Yterlighare sadhe Mose, HERREN warder idher giffuandes om afftonen kött til at äta, och om morghonen brödh til fyllest, therföre at HERREN haffuer hördt idhor knorran ther j emoot honom knorrat haffuen. Ty, hwadh äre wij? Jdhart knorrande är icke emoot oss, vthan emoot HERRAN.
	Och Mose sadhe til Aaron, Sägh til hela menighetena aff Jsraels barn, Gåår hijt fram til HERRAN, ty han haffuer hördt idhor knorran.
	Och tå Aaron så sagdt hadhe til hela menighetena aff Jsraels barn, wende the sigh emoot öknena, och sij, HERRANS herligheet syntes vthi en skyy, Och HERREN sadhe til Mose, Jagh haffuer hördt Jsraels {bar nas} [barnas] knorran, sägh them, Om afftonen skolen j haffua kött til at äta, och om morghonen warda mättadhe aff brödh, och skolen förnimma at iagh är HERREN idhar Gudh.
	Och om afftonen komo åkerhöns vp, och offuerteckte läghrit, och om morghonen lågh dagg omkring läghret, Och som daggen fallen war, sij, tå lågh ther någhot j öknenne tunt och smått, såsom rimfrost {bå} [på] iordenne. Oc tå Jsraels barn sågho thet, sadhe the til huar annan, Thetta är Man, ty the wiste icke hwadh thet war. Men Mose sadhe til them, Thet är thet brödhet som HERREN idher giffuit haffuer til at äta. Thet är thet samma om huilkit HERREN budhit haffuer. Huar och en församle ther aff, så mykit han äter för sigh, och taghe itt Gomor til hwart och itt hoffwudh effter siälanars taal j theras tiäll.
	Och Jsraels barn giorde så, och församladhe, then ene mykit, then andre litit. Men tå man määtte thet vth medh Gomor, wardt them som mykit hadhe intit offuelöpse, och them som litit hadhe intit fattandes, vthan huar och en hadhe församlat så mykit som han ååt för sigh. Och Mose sadhe til them, Jngen låten någhot qwart bliffua ther aff til morghonen. Men the hörde Mose intit, vthan somlighe läto någhot qwart bliffua ther aff in til morghonen, Tå wexte ther matkar vthi, och wardt luchtande. Och Mose bleff wreedh vppå them.
	Så församladhe the ther aff hwar morghon så mykit som hwar och en förmåtte äta för sigh. Men när solen wardt heet, så försmelte thet, Och på siette daghenom församladhe the dubbelt aff thet brödhet, jw tw Gomor för en. Och alle the offuerste för menighetenne komo in och förkunnadhe thet Mose. Och han sadhe til them, Thetta är thet som HERREN sagdt haffuer, J morghon är Sabbath then helgha huijlan HERRANOM, hwadh j baka wilien thet baker, och hwadh j koka wilien thet koker, men hwadh offuer är, thet läter bliffua, at thet warder förwarat in til morghons. Och the låto bliffuat til morghonen såsom Mose budhit hadhe, tå wardt thet intit luchtande, och ingen matk wardt ther vthinnan. Tå sadhe Mose, Äter thet j dagh, ty j dagh är HERRANS Sabbath, j warden j dagh intit finnandes på markenne. J sex dagha skole j församlat, men siwnde daghen är Sabbath, på honom warder thet intit.
	Men på siwnde daghenom gingo somlighe vth aff folcket, til at församla och funno intit, Tå sadhe HERREN til Mose, Huru lenge wilie j icke hålla mijn budh och lagh?, Sij,  HERREN haffuer giffuit idher Sabbath, och therföre haffuer han giffuit idher på siette daghenom twegge dagha brödh, så bliffue nu huar och en heem til sigh, och ingen gånge

#103 vth jfrå sitt rwm på siwnde daghenom. Så skonadhe tå folcket then siwnde daghen. Och Jsraels hws kalladhe thet Man, och thet war såsom Coriander fröö och hwitt, och hadhe en smaak såsom semla medh hannogh.
	Och Mose sadhe, Thetta är thet som HERREN budhit haffuer, vpfyll itt Gomor ther aff, til at förwara för idhra effterkommande, på thet man så see thet brödh, ther iagh idher medh spijsat haffuer j öknenne, tå iagh fördhe idher vthu Egyptj land. Och Mose sadhe til Aaron, Tagh itt kärill och lät ther in itt Gomor fult medh Man, och förwara thet in för HERRANOM til idhra effterkommande, såsom HERREN hadhe budhit Mose. Så lät Aaron förwara thet ther in för witnes byrdet.
	Och Jsraels barn åto Man j fyratiyo åår, in til tess the komo til thet land ther the boo skulle, alt in til grenssona på Canaans land åto the Man, Och är Gomor tiyonde parten aff itt Epha.

	XVII. Capitel.
OCh hela menigheten aff Jsraels barn drogh vth aff then öknenne Sin theras dagsresor, såsom HERREN befalte them, och läghradhe sigh j Raphidim. Ther hadhe folkit intit watn til at dricka. Och the kijffuadhe medh Mose, och sadhe, Giffuer oss watn, at wij må dricka. Mose sadhe til them, Hwj kijffuen j medh migh? Hwj försöken j HERREN? Tå nu folcket ther sammastadz törste effter watn, knorradhe the emoot Mose, och sadhe, Hwj haffuer tu lätit oss fara vthu Egypten, på thet at tu oss, wor barn och booscap skulle låta döö j törst?
	Mose ropadhe til HERRAN och sadhe, Huru skal iagh göra medh thetta folcket? thet fattas icke mykit at the warda migh än nu stenande. HERREN sadhe til honom, Gack för folckit, och tagh någhra the äldsta aff Jsrael medh tigh, och tagh tin staaff j tina hand, medh huilkom tu slogh watnet, och gack, sij, iagh wil stå ther före tigh på itt helleberg j Horeb, ther skalt tu slå helleberghit,  och ther skal vthlöpa watn, så at folckit fåår dricka. Mose giorde ock så för the äldsta aff Jsrael. Ther före kallar man thet rwmet Massa Meriba, för thet Jsraels barnas kijff skull, och för thet at the försökte HERRAN, och sadhe, Är HERREN medh oss eller ey?
	Tå kom Amaleck, och strijdde emoot Jsrael j Raphidim. Och Mose sadhe til Josua, Vtwäl oss män, faar vth och strijdh emoot Amaleck, j morgon wil iagh stå offuerst på höghenom, och haffua Gudz staaff j minne hand. Och Josua giorde såsom Mose honom sadhe, at han strijdde emoot Amaleck. Men Mose och Aaron och Hur stigho vp öffuerst på höghen. Och så lenge Mose vphölt sina hender, hadhe Jsrael offuerhandena, men när han lät henderna nidh, hadhe Amaleck offuerhandena.
	Men Mose hender woro tunga, ther före togho the en steen, och ladhe vnder honom, at han satte sigh ther vppå. Aaron och Hur höllo vnder hans hender huar på sinne sidho, så wordo hans hender stadighe, in til tess solen gick nidher. Och Josua nedherladhe Amaleck och hans folck genom swärdz egg.
	Och HERREN sadhe til Mose, Scriff thetta til een åminnelse vthi een bock, och befäl thet j Josua öron, ty iagh skal förgöra Amaleck vndan himmelen, at man icke meer skal tenckia vppå honom. Och Mose bygde itt altare, och kalladhe thet HERREN Nissi, ty han sadhe, HERRANS strijdh skal wara emoot Amaleck genom ena hand, vnder Gudz beskerm jfrå barn in til barnabarn.
#104
	XVIII. Capitel.
OCh tå Jethro Presten j Midian Mose swär, hörde alt thet Gudh giordt hadhe medh Mose och hans folck Jsrael, at HERREN hadhe fördt Jsrael vthu Egypten, toogh han Zipora Mose hustru, then han hadhe til baka sendt samt medh hennes twå söner, aff huilkom en heet Gerson, ty han sadhe, Jagh är worden en vthlendninge j fremande lande, Och then andre Elieser, ty han sadhe, Mins fadhers Gudh haffuer warit mijn hielp, och haffuer frelst migh jfrå Pharaos swerde.
	Tå nu Jethro Mose swär, och hans söner och hans hustru komo til honom j öknenne in på Gudz bergh, ther han läghret vpslaghet hadhe, lät han säya Mose, Jagh Jethro tin swär är kommen til tigh, och tijn hustru och bådhe hennes söner medh henne. Tå gick Mose vth emoot honom, och bögde sigh för honom, och kyste honom, Och tå the hadhe helsat huar annan, gingo the in j tiället.
	Tå förtalde Mose sinom swär alt thet HERREN hadhe giordt Pharao och the Egyptier för Jsraels skul, och all then mödho som the på wäghenom hafft hadhe, och at HERREN hadhe holpet them. Och Jethro fröghdadhe sigh offuer alt thz godha som HERREN hadhe giordt Jsrael, at han hadhe frelst them jfrå the Egyptiers hand. Och Jethro sadhe, Loffuat ware HERREN then idher frelst haffuer jfrå the Egyptiers och Pharaos hand, then ther kan frelsa sitt folck jfrå Egyptj hand. Nu weet iagh at HERREN är större än alla Gudhar, ther före at the hoghmodeligha emoot them handlat haffua. Och Jethro Mose swär toogh brenneoffer och offradhe thet Gudhi. Tå kom Aron och alle the äldste j Jsrael til at äta brödh för Gudhi medh Mose swär.
	Then andra morghonen satte sigh Mose til at döma folckit, och folckit stoodh omkring Mose jfrå morghonen in til afftonen. Tå hans swär  sågh alt thet han giorde medh folckena sadhe han, Hwadh är thet tu gör medh folckena? Hwj sitter tu allena, och alt folckit ståår omkring tigh jfrå morghonen alt in til afftonen? Mose swaradhe honom, Folckit kommer til migh, och fråghar Gudh om rådh, ty tå the haffua någhot at skaffa, komma the til migh at iagh skal döma emellan hwar och en och hans nästa, och wijsa them Gudz rett och hans lagh.
	Hans swär sadhe til honom, Thet är icke gott som tu gör, tu gör owijsligha, så ock folckit som medh tigh är, thetta ärendet är tigh förswårt, tu kan icke vthretta thet allena, Men hör mina röst, iagh will giffua tigh rådh och Gudh skal wara medh tigh. Skööt tu folcket in för Gudh, och framsett ärenden för Gudhi, och försee them medh rett och lagh, at tu wijsar them then wägh ther the vthi wandra skola, och the gerningar som the göra skola.
	Men söök tigh vp jbland alt folckit redheligha män, the som fruchta Gudh, sanferdugha, och the  som hata girughetena, them sett offuer them, somligha offuer tusende, offuer hundradhe, offuer femtiyo, och offuer tiyo, the som altijdh mågha döma folckit. Men när någhor swår saak är, at the tå haffua henne in för tigh, och the åtskilia alla the ringa saker, så warder thet tigh lettare, och the draghat medh tigh, Om tu thet gör, kan tu bestå hwadh Gudh tigh biudher, och alt thetta folcket gan gå heem til sitt igen medh fridh.
	Mose hörde sins swärs röst, och giorde alt såsom han sadhe honom, och wthwalde redheligha män vthaff hela Jsrael, och giorde them til höffdingar

#105 offuer folcket, somligha offuer tusende, offuer hundrade, offuer femtiyo, och offuer tiyo, at the altijdh skulle döma folcket. Men hwadh {swå ra} [swåra] saker woro, thet skutto the til Mose, och the ringa saker dömde the. Och så lät Mose sin swär fara heem j sitt land igen.

	XIX. Capitel.
VThi tridhie månadhenom sedhan Jsraels barn vthgången woro vthu Egyptj land, komo the på thenne dagen in vthi then öknen Sinaj, för ty the woro vthdraghne jfrå Raphidim, och wille in vthi then öknen Sinaj, och läghradhe sigh ther j öknenne twert emoot berghit. Och Mose steegh vp til Gudh.
	Och HERREN ropadhe til honom aff berghena, och sadhe, Thetta skalt tu säya til Jacobs hwss, och förkunna Jsraels barnom, J haffuen seedt hwadh iagh haffuer giordt the Egyptier, och huru iagh haffuer burit idher på örnawingar, och taghit idher til migh. Om j nu hören mina röst, och hållen mitt förbund, så skolen j wara min eghendom för alt folck, ty hela iorden är mijn, och j skolen wara migh itt Presterlighit Konungs rike, och itt helught folck. Thet äre the ord som tu skalt säya Jsraels barnom.
	Mose kom och samman kalladhe the äldsta j folcket, och framsette all thenna orden för them, såsom HERREN budhit hadhe. Oc alt folcket swaradhe til sammans och sadhe, Alt thet HERREN sagdt haffuer, wilie sij göra. Och Mose sadhe folcksens ord HERRANOM igen. Och HERREN sadhe til Mose, Sij, iagh wil komma til tigh vthi en tiock molnskyy, at folcket skal höra mijn ord, som iagh talar medh tidh, och troo tigh ewerdeligha. Och Mose förkunnadhe HERRANOM folcksens ord.
	HERREN sadhe til Mose, Gack bortt til folcket, och helgha them j dagh och j morghon, at the twå sijn klädher, och äro redho på tridie daghen, ty på tridie daghen warder HERREN nedher stijghandes vppå Sinaj bergh för allo folckena, Och vpsett tekn omkring folcket, och sägh til them, Wachter idher at j icke gåån vppå berghit, eller kommen widh endan på thy. Ty then som kommer widh berghit, han skal dödhen döö, Jngen hand skal kooa widh honom, vthan han skal warda stenat, eller med skott genom skuttin, ee hwadh thz är, diwr eller menniskia, skal thet icke leffua. När man hörer itt longsampt liudh, skola the gå in til berghit.
	Mose steegh nidh aff berghit til folcket och helghadhe them. Och the twådde sijn klädher. Och han sadhe til them. Warer redho på tridie daghen, och ingen komme widh sina hustru.
	Som nu then tridie daghen kom, och morghonen wardt, tå hoff sigh vp itt dunder och liungeeld, och en tiock molnskyy på berghena, och itt liwdh aff een ganska skarp baswn, och folcket som j läghret war wardt förfärat. Och Mose förde folcket vthu läghret emoot Gudh, och the tingo in vnder berghit.
	Och hela Sinaj bergh dambadhe ther aff at {RERREN} [HERREN] steegh nidher vppå thet j eeld. Och tess röök gick vp såsom röken aff en vgn, så at hela berghit bäffuadhe swårligha. Och basunens liwdh gick och wardt iw starckare. Mose taladhe, och Gudh swaradhe honom lffuerliudt. Tå nu HERREN nidher kommen war vppå Sinaj bergh offuan vppå kulölan, kalladhe han Mose vp på bergskullan. Och Mose steegh tijt vp.
	Tå sadhe HERREN til honom, Gack nidher, och betygha folkena at the icke trädha fram til HERRAN, at the skola see honom, och monge

#106 falla aff them. Theslikes Presterna som nalkas HERRANOM, the skola och helgha sigh, at HERREN icke förgör them. Mose sadhe til HERRAN, Folcket kan icke stigha vp på berghit Sinaj, ty tu haffuer betyghat oss, och sagdt, Sett tekn vp omkring berghit, och helgha thet.
	HERREN sadhe til honom, Gack, stijgh nidh, Tu och Aaron medh tigh skolen vpstigha. Men Presterna och folcket skola icke trädha in til, så at the vpstigha til HERRAN, på thet han icke skal förgöra them. Och Mose steegh nidher til folcket, och sadhe them thetta.

	XX. Capitel.
OCh Gudh talade all thesso orden, JAGH är HERREN tin Gudh, then tigh vthfördt haffuer aff Egypti lande vthu träldomsens huse. TV SKALT inga andra Gudhar haffua jemte migh, Tu skalt icke göra tigh någhot beläte, ey heller ellies någhon lijknelse, antingen effter thet offuan til är j himlenom, eller effter thet nidhre är på jordenne, ey heller effter thet, som j watnena är vnder jordenne. Bedh icke til them, och  tiena them icke, Ty jagh HERREN tin Gudh är en starck hempnare, then som sökier fädhernas misgerning, in på barnen, alt in til tredie och fierde ledh, the som migh hata. Och gör barmhertigheet vppå mong tusende som migh haffua käär, och hålla mijn bodh.
TV SKALT icke misbruka HERRANS tins Gudz nampn, ty HERREN skal icke läta honom bliffua ostraffat som hans nampn misbrukar. 
TENCK VPPÅ Sabbaths dagen, at tu helghar honom. Sex daghar skalt tu arbeta, och göra alla tina gerning. Men på siwnde daghenom, är HERRANS tins Gudz Sabbath, tå skalt tu intit arbete göra, ey heller tin son, ey heller tijn dotter, ey heller tin tienare, ey heller tijn tienarinna, ey heller tin öök, ey heller tin fremling, som innan tins stadz port är. Ty vthi sex daghar haffuer HERREN giordt himmel och iord och haffuet, och hwad ther inne är, och hwilade på siwnde daghenom. Ther före welsignade HERREN Sabbaths daghen, och helghadhe honom.
TV SKALT ära tin fader och tina moder, på thet tu skalt lenge leffua i landena, som HERREN tin Gudh tigh giffua skal.
TV SKALT icke dräpa.
TV SKALT icke göra hoor.
TV SKALT icke stiäla.
TV SKALT icke bära falskt witnesbyrd emoot tin nästa.
TV SKALT icke haffua lusta til tins nästes hws.
TV SKALT icke begära tins nästes hustru, ey heller hans tienare, eller hans tienerinno, ey heller hans oxa, ey heller hans åssna, ey heller någhot, thet tin näste haffuer. 
Och alt folcket sågh dundret och liungeelden, och basunens liwdh, och berghit rykandes, och fruchtadhe sigh, och flydde trädhandes fierran, och sadhe til Mose, Tala tu medh oss, wij wilie höra ther til, och lät icke Gudh tala medh oss, at wij icke skole döö. Mose taladhe til folcket, Fruchter idher intit, ty Gudh är kommen til at försökia idher, och at hans fruchtan skal wara för idhor öghon, at j icke synden.
	Och folcket trädde longt jfrå, men Mose gick in til mörkret ther Gudh vthi war. Och HERREN sadhe til honom, Så skalt tu säya Jsraels barnom, J haffuen seedt at iagh aff himmelen haffuer talat medh idher, ther före skolen j ingen ting hålla lika widh migh. Silffuer Gudhar och gyllene

#107 Gudhar skolen j icke göra idher. Jtt altare aff iord gör migh, ther tu vppå titt brenneoffer och tackoffer, tijn fåår och fää skalt, ty på hwadh rwm iagh stichtar mijns nampns åminnelse, ther wil iagh komma til tigh, och welsigna tigh.
	Och om tu wilt göra migh itt steen altare, skalt tu icke göra thet aff huggen steen, För ty, om tu faar ther ått medh tin knijff, så gör tu thet oskärdt. Tu skalt ock icke vpstigha på trappor til mitt altare, at tijn skam icke skal ther bliffua vptäckt.

	XXI. Capitel.
TEsse äre the retter som tu skal titt folck föregiffua, Om tu köper en Hebreisk trääl, han skal tiena när tigh j sex åår, på siwnde årena skal han vthgå frij och ledogh. Är han allena kommen, så skal han ock allena vthgå, Är han kommen giffter, så skal hans hustru vthgå medh honom. Haffuer hans herre giffuit honom hustru, och hon haffuer födt söner eller döttrar, så skal hustrun och barnen höra herranom til, och han skal gå allena vth. Om trälen sägher, Jagh haffuer min herra, och mijn hustru och mijn barn käär, iagh wil icke warda frij, så haffue hans herre honom bortt för Gudhanar, och hålle honom in til dörena eller dörträän, och bore honom igenom örat medh en syyl, och han ware hans trääl ewerdeligha.
	Om någhor sälier sina dotter til een trälinna, så skal hon icke vthgå såsom trälar, Behagher hon icke sinom herra, och han haffuer ingom förloffuat henne, han skal läta henne frij, men til fremmande folck haffuer han ingen macht at sälia henne, effter han haffuer försmåått henne. Giffuer han henne sinom son, tå skal han låta henne niwta dotters rett. Giffuer han honom ena andra, så skal han icke förweghra tesso hennes kost, klädher och echteskaps plicht. Gör han icke thenna try stycken, så skal hon frij vthgå, och intit betala.
	Then som slåår ena menniskio så at hon  döör, han skal dödhen döö. Haffuer han thet icke giordt medh wilia, vthan Gudh haffuer lätit henne oförwarandes falla honom j hender, så skal iagh settia tigh itt rwm före tijt han fly skal. Om någhor gåår sin nästa effter medh argheet, och dräper honom medh försååt, then skalt tu tagha jfrå mitt altare, så at man skal däpa honom.
	Then som {sni} [sin] fadher eller modher slåår, han skal dödhen döö.
	Then som stiäl ena menniskio och sälier henne, så at man finner honom ther med, han skal dödhen döö.
	Then som bannar fadher eller modher, han skal dödhen döö.
	Ther som någhre män kijffua til hopa, och then ene slåår then andra medh en steen, eller medh näffuan, så at han icke döör, vthan ligger på sengenne, fååss han widh, så at han vthgåår widh sin staaff, så skal han som slogh honom, wara orsaker, vndantaghno at han skal betala honom hwadh han försumat haffuer, och giffua honom hans läkiare löön.
	Then sin trääl eller trälinno slåår medh staaff, så at han döör vnder hans hender, skal han lidha ther straff före, Leffuer han offuer twå eller tre daghar, så skal han icke lidha ther straff före, ty thet är hans peninga.
	Om män kijffua til hopa, och någhon thera stöter någhen quinno som haffuande är, så at henne förgåås barn, och henne dock ellies intit skadhar, så skal man nepsa honom til peninga, så mykit som quinnonnes man honom pålegger, och skal thet vthgiffua effter mäklares kendning, Skadhar henne någhot, tå skal han giffua siäl för siäl, ögha för ögha, tand för tand, 

#108 hand för hand, foot för foot, brennande för brennande, såår för såår, blånat för blånat.
	Then som slåår sin trääl eller trälinno j öghat, och fördärffuar thet, han skal låta them frij lööss för öghat. Sammalunda om han slåår sin trääl eller trälinno een tand vth, skal han them frij lööss låta för tandena.
	Om en oxe stångar en man eller quinno, så at han döör, så skal man then oxan stena, och icke äta hans köt, och så är oxans herre orsaker. War oxen til förenna waan at stångas, och hans herre är ther om tilsagd, och han icke bewaradhe honom, och ther offuer dräper en man eller quinno, så skal man stena then oxan, och hans herre skal döö. Warder honom peninga pålagde, så skal han giffua til at lösa sitt lijff, så mykit som honom pålagdt mwarder. Sammalunda skal man ock medh honom handla, om han en son eller dotter stångar. Stångar han en trääl eller trälinno, så skal han giffua them theras herra trettiyo silffuer Siklar, och oxan skal man stena.
	Om någhor öpnar ena groop, eller gräffuer ena groop, och täcker henne icke til, och en oxe eller åssne faller så ther vthi, tå skal gropennes herre lösa thet medh peningar, och giffua them tess herra igen, men kroppen skal wara hans.
	Om någhor mans oxe stångar en annars oxa, så at han döör, tå skola the sälia then leffwande oxan, och byta peningana, och teslikes byta kroppen. War thet witterlighit at oxen war til förenne waan at stångas, och hans herre icke bewaradhe honom, tå skal han giffua en oxa för then andra, och behålla kroppen.

	XXII. Capitel.
OM någhor stiäl en oxa eller itt fåår, och slachtar thet, eller sälier, han skal igen giffua fem oxar för en oxa, och fyra fåår för itt fåår.
	Om en tiuff beslaghen warder, at han bryter sigh in, och fåår hugg til dödz, så skal ingen blodz rett gå öffuer dråparen. Men är solen offuer honom vpgången, tå skal man blodz retten gå låta.
	En tiuff skal igen betala. Haffuer han intit, så skal man sälia honom för hans tiuffnat. Finner man tiuffnadhen när honom leffuande, thet wari sigh oxe, åssne eller fåår, så skal han giffua dubbelt igen.
	Om någhor gör skadha på åker eller wijngård, så at han läter sin booscap skadha göra vthi en annars åker, han skal aff thet betsta j sin åker och wijngård igen betala.
	Om en eeld vpkommer, och fenger j törne, så at skylanar eller sädhen som än nu ståår, eller åkren vpbrend warder, thet skal han betala igen som eelden slept haffuer.
	Om någhor fåår sinom nästa peninga eller tyygh til at göma, och them samma warder thet stolet vthu hwset, finner man tiuffuen, tå skal han giffua thet twefalt igen. Finner man icke tiuffuen, så skal man haffua hwsswerden fram för Gudhanar, om han icke haffuer kommit sina hand widh sins nästes ting.
	Och om en then andra skyllar för någhon orett, ware sigh om oxa, eller åssna, eller fåår, eller klädher eller hwadh som helst bortkommit är, tå skal begges theras saak komma in för Gudhanar, huilken Gudhana fördöma, han skal betala sinom nästa dubbelt igen.
	Om någhor setter nidher när sin nästa, åssna, eller oxa, eller fåår, eller hwadh booscap thet kan wara, och thet döör, eller ellies fåår skadha, eller warder honom bortdriffuit, så at ingen seer thet, så skal thet komma til en

#109 eedh them emellan widh HERRAN, at han icke haffuer lätit komma sina hand widh hans nästes ting. Och äghanden skal then annamma, at hin icke skal giffuat igen. Om en tiuff stiäl honom thet jfrå, skal han tå betala thet äghandenom igen. Warder thet riffuit, skal han haffua fram witne ther vppå, och så intit igen giffua.
	Om någhor länar aff sin nästa, och thet warder förderffuat eller döör, så at tess herre ther icke när är, tå skal han giffua thet igen. Är tess herre ther när, tå skal han icke giffua thet igen, mädhan han thet för sina peninga leegdt haffuer.
	Om någhor lockar een jungfru, then än nu icke förloffuat är, och läghrar henne, han skal giffua henne hennes morghongåffuor, och haffua henne til hustru. Om hennes fadher försön honom henne, skal han tå vthgiffua peninga så mykit som jungfruers morghongåffuor tilhörer.
	Een trolkona skalt tu icke låta leffua. Then som haffuer werdzscap medh någhon booscap, han skal dödhen döö. Then som offrar Gudhom vthan HERRANOM allena, han ware förbannat.
	Fremlingar skaly tu icke beröffua eller vndertryckia, för ty j haffuen ock warit fremlingar j Egyptj lande.
	J skolen ingen enkio och fadherlööss barn bedröffua. Bedröffuar tu them, så warda the ropande til migh, och iagh skal höra theras roop, och mijn wreedhe skal förgrymma sigh, så at iagh dräper idher medh swerd, och idhra hustrur skola warda enkior, och idhor barn fadherlööss.
	När tu länar mino folcke peninga thet fattigt är när tigh, skalt tu icke haffua tigh så medh honom som en ockrare, och intit ocker på honom bedriffua.
	När tu tagher en klädhnat til pantt aff tin nästa, skalt tu få honom thet igen förra än solen gåår nidh, för ty, hans klädhnat är hans hwdz eendista offuerteckilse the han vthi soffuer.  Ropar til migh, så wil iagh höra honom, ty iagh är barmhertugh.
	Gudhanar skalt tu icke banna, och then öffuersta j titt folck skalt tu icke lasta.
	Tijn fyllelse och tårar skalt tu icke fördröya. Tin första son skalt tu giffua migh. Så skalt tu ock göra medh tinom oxa och fåår. J siw dagha lät thet bliffua när sinne modher, på ottonde daghenom skalt tu giffua migh thet.
	J skolen wara itt helight folck för migh. Ther före skolen j intit kött äta, thet som på markenne aff diwrom riffuit är, vthan kasta thet för hundana.

	XXIII. Capitel.
TV skalt icke troo lögnachtight taal, så at tu gör enom ogudactugom bijstånd, och warder itt wrångt witne.
	Tu skalt icke fölia hopen effter til thet ondt är, och icke swara för retten, så at tu effter hopen wiker jfrå thet rett är.
	Tu skalt icke beprydha then fattigha j hans saak.
	När tu finner tins owens oxa eller åssna, at han faar wil, så skalt tu ledhan hem til honom igen.
	När tu finner hans åssna som tigh hatar liggia vnder bördonne, skalt tu icke läta honom liggia, vthan hielpa honom vp.
	Tu skalt icke böya tijns fattighes rett j hans saak.
	War fierrran jfrå falska saker, Then oskyllugha och rettferdugha skalt tu icke dräpa, ty iagh giffuer ingom ogudhactughom rett.

#110
	Tu skalt icke tagha mutor, för ty mutor förblinda the seende, och förwenda the retferdughas saker.
	Tu skalt icke vndertryckia fremlingar, ty j weten huru the fremlingar j hiertat likar, effter j haffuen och fremlingar warit j Egyptj lande.
	J sex åår skalt tu såå titt land, och insamla tess frucht, på siwnde årena skalt tu låta thet hwijlas och liggia, at the fattighe aff titt folk mågha äta ther aff, Och hwadh offuer bliffuer, lät wildiwren på markenne äta thet. Så skalt tu ock göra medh tinom wijngård och olioberghe.
	J sex daghar skalt tu göra titt arbete, men then siwnde daghen skalt tu skona, på thz tin oxe och åssne mågha hwijla sigh, och tinne tienerinnos son, och fremlingen wedherquekia sigh.
	Alt thet iagh idher sagdt haffuer, thet håller. Och andra Gudhars nampn skolen j icke j hoghkomma, och aff idhar munn skola the icke hörde warda.
	J tree resor om året skolen j hålla migh höghtijdh, nemligha, the osyradhe brödz höghtijdh skalt tu hålla, at tu j siw dagha osyrat brödh äter (såsom iagh tigh budhit haffuer) j then tijdhen j Abibs månat, för ty vthi honom ästu vthfaren vthu Egypten (Men kom icke medh toma hender fram före migh) Och then höghtijdhen när tu först begynnar bergha thet tu på markenne sådt haffuer. Och insamlingennes höghtijdh j årsens vthgång, när tu titt arbethe vthaff markenne insamlat haffuer.
	Tree resor om året skal alt thet mankön är, komma fram för HERRAN Gudh.
	Tu skalt icke offra mitt offers blodh medh surdeegh.
	Och mins höghtijdhes feta skal icke bliffua qwartt in til morghonen.
	Förstlingen aff första fruchten på tinne mark, skalt tu föra in vthi HERRANS tins Gudz hws. Och skalt icke koka kidhet, så lenge thet på sinne modhers miölk är.
	Sij, iagh sender en ängel fram före tigh, then tigh skal bewara på wäghen, och föra tigh til thet rwm som iagh bereedt haffuer. Ther före tagh tigh wara för hans ansichte, och hör hans röst, och förbittra honom icke, ty han skal icke skona idher när j brotzlighe ären, Och mitt nampn är j honom, Hörer tu hans röst, och gör alt thet iagh sägher tigh, så skal iagh wara tina fienders fiende, och tina mootståndares mootståndare.
	När nu min ängel gåår fram före tigh, och förer tigh til the Amorreer, Hetheer, Phereseer, Cananeer, Heueer och Jebuseer, och iagh förgör them, tå skalt tu icke tilbidia theras Gudhar, ey heller tiena them, och icke göra såsom the göra, vthan skalt theras affgudhar bortkasta och sönderslå them. Men HERRANOM idhrom Gudh skolen j tiena, så skal han welsigna titt brödh och titt watn, och skal alla kranckheet tagha tigh jfrå.
	Jngen eensam eller ofruchtsam skal wara j tino lande, och iagh skal låta tigh bliffua gamlan.
	Jagh skal senda mijn förskreckilse fram före tigh, och göra all folck {för tuiffllat} [förtuifflat] tijt tu kommer, och skal låta alla tina fiender komma på flychtena för tigh. Jagh skal senda getingar fram före tigh, som skola för tigh vthiagha the Heueer/ Cananeer och Hetheer.
	Jagh skal icke vthdriffua them på itt åår för tigh, at landet icke skal ödhe warda, och wildiwr föröka sigh emoot tigh, toghligha skal iagh driffua them vth för tigh, in til tess tu må wexa til, och besittia landet, och skal iagh settia titt landamäre thet rödha haffuet, och the Philisteers haff, och öknena alt in til elffuena. Ty iagh skal giffua landzens inbyggiare j tina hand, at tu skalt vthdriffua them före tigh. Tu skalt intit förbund göra med them eller medh theras Gudhar, vthan lät icke boo them j tino lande, at the icke komma tigh til at synda emoot migh. För ty, om tu tienar thera Gudhar, kommer thet tigh til förargelse.

#111 
	XXIIII. Capitel.
OCh til Mose sadhe han, Stijgh vp til HERRAN, tu och Aaron, Nadab och Abihu, och the siwtiyo äldste j Jsrael, och tilbedhien fierran. Och Mose nalke sigh allena in til HERRAN, och lät the andra intit nalkas, och folckit komme ey heller medh honom vp.
	Mose kom och förtalde folckena all HERRANS ord, och alla retter. Tå swaradhe alt folckit medh eenne röst och sadhe, All the ord som HERREN sagdt haffuer, wilie wij göra.
	Tå screff Mose all HERRANS ord, och stoodh om morghonen bittijdha vp, och bygde itt altare nedhan widh berghit, medh tolff stodhar, effter the tolff Jsraels slechter, och sende tijt vnga män aff Jsraels barnom, at the skulle offra ther vppå brenneoffer, och tackoffer HERRANOM aff stutar.
	Och Mose toogh helfftena aff blodhit, och lät thet vthi itt becken, then andra helfftena stenckte han vppå altaret, och toogh förbundzens book, och laas henne för folckzens öron. Och tå the sadhe, Alt thet HERREN sagdt haffuer wilie wij göra och effterlydha, tå toogh Mose blodhit, och stenckte folckit ther medh och sadhe, Sij, thetta är förbundzens blodh, huilkit HERREN medh idher gör offuer all thenna orden.
	Tå stigho Mose, Aaron, Nadab och Abihu, och the  siwtiyo äldste aff Jsrael vp, och sågho Jsraels Gudh. Vnder hans föter war såsom en skiön Saphyr, och såsom en himmel tå han klaar är. Och han lät icke sina hand. komma offuer the yppersta aff Jsrael. Och tå the hadhe skodhat Gudh, åto the och drucko.
	Och HERREN sadhe til Mose, Kom vp til migh på berghit, och bliff ther, at iagh giffuer tigh steentafflor, och lagh och budhord the lagh scriffuit haffuer, huilka tu them lära skalt. Tå stoodh Mose vp och hans tienare Josua, och steegh vp på Gudz bergh, och sadhe til the äldsta, Bliffuen här til tess wij komme igen til idher, Sij, Aaron och Hur äro när idher, kommer någhon saak på ferde, then må j haffua jn för them.
	Tå nu Mose kom på berghit, offuerteckte en molnskyy berghit. Och HERRANS herligheet boodde vppå berghena Sinaj och offuerteckte thet medh monskyyn j sex daghar, och han kalladhe Mose på siwnde daghenom vthu skynom. Och HERRANS herligheetz anseende war såsom en förtärande eeld offuerst på berghena för Jsraels barnom. Och Mose gick mitt in j skyyn, och steegh på berghit, och bleff vppå berghena j fyratiyo daghar och fyratiyo nätter.

	XXXV. Capitel.
OCh HERREN taaladhe medh Mose och sadhe, Sägh Jsraels barnom at the giffua migh itt heffoffer. Och tagher thet aff huar man then som ther til itt frijwilliogt hierta haffuer. Och thetta är heffoffret som j skolen tagha aff them, Gull, silffuer, koppar, golt silcke, skarlakan, rosinrödt, hwitt twinnat silke, getahåår, rödhlett wedhurskin, tachsskin, furoträä, olio til lampor, specerij til smörielse och gott röökwerck, Onichsteen, och infattadhe stenar til lijff kiortelen och til skiölden.
	Och the skola göra migh en helghedom, at iagh må boo jbland them, effter som iagh wil wijsa tigh een efftersyyn til tabernaklit, och til alt thet som ther tilhörer, så skole j göra thet.
#112
#113
	Gören en Arck aff furoträä, halfftridie alen skal wara lengden, halff annor alen breedden, och halff annor alen höghden, och tu skalt bedragha honom medh gott gull, innan och vthan, och gör en gyllene krantz offuan omkring, och giwt fyra ringar aff gull, them skalt tu settia j all fyra hörnen, så at twå ringar äro på then ena sidhonne, och twå på then andra sidhonne. Och gör stenger aff furoträä, och bedragh them medh gull, och stick them in j ringana på sidhonne aff Arken, at man må bära honom ther medh, och skola the bliffua j ringomen, och icke warda vthdraghna. Och tu skalt leggia vthi Arcken thet witnesbyrd som iagh skal få tigh.
	Tu skalt ock göra en Nådhastool aff klart guld, halffrridie alen skal wara lengden på honom, och halff annor alen breedden. Och tu skalt göra twå Cherubim aff tett gull på bådha endanar aff Nådhastolenom, så at en Cherub är på thenna endanom, then andre på them andra endanom, och alt så äre twå Cherubim på Nådhastolens endom. Och the Cherubim skola vthreckia sina wingar offuan öffuer, så at the offuerteckia Nådhastolen med theras wingar, och huar annars andlete stå emoot huart annat, och theras andlete skola see vppå Nådhastolen. Och tu skalt settia Nådhastolen offuan vppå Arcken, och leggia j Arcken thet witnes byrd som iagh skal få tigh.
	Och tedhan wil iagh betygha tigh, och tala medh tigh, nemligha vthaff Nådhastolenom emellan the twå Cherubim som äre vppå witnes byrdzens Arck, alt thet som iagh wil befala tigh til Jsraels barn.
	Tu skalt ock göra itt bord aff furoträä, twå alna skal tess lengd wara, och een alen breedden, och halff annor alen höghden, och tu skalt bedragha thet medh klart guld, och göra en gyllene krantz om kring thet, och ena listo omkring, een handbreet högh, och en gyllene krantz omkring listona. Och skalt tu göra ther fyra gyllene ringar til, vppå the fyra hörnen på tess fyra fötter hardt vnder listonne skola ringana wara, at man må stinga stenger ther in och bära bordet, Och tu skalt göra stengerna aff furoträä, och bedragha them medh guld, at bordet må ther medh wara burit.
	Tu skalt ock göra tess faat, skedhar, kannor, skålar, aff klart guld, at man ther medh vth och in skencker. Och skalt tu altijdh leggia skodhobrödh fram för migh på bordet.
	Tu skalt ock göra en liusastaka aff klart tett guld, leggen ther vppå skal wara medh röör, skålar, knöpar och blomor. Sex röör skola vthgå på sidhonne aff liusastakan, aff huario sidhonne tree röör, huar och een röör skal haffua tree skålar såsom mandelnöter, knöpar och blomor. Thetta skola wara the sex röör som vthgå aff liusastakanom. Men läggen aff liusastakanom skal haffua fyra skålar, och ther til knöpar och blomor, och jw en knööp vnder twå röör aff the sex som gå vthaff liusastakanom. Ty bådhe knöpar och röör skola gå ther vthaff, och altsamman klart tett guld.
	Och tu skalt göra siw lampor offuan vppå, så at the lysa emoot hwar andra, och liusanäpor, och slecke tyygh alt aff klart guld. Vthaff en centener klart guld skalt tu göra honom, medh all tesse tyygh. Och see til at tu alt gör effter then efftersyyn som tu på berghena seedt haffuer.
#114 
#115 
	XXVI. Capitel.
TAbernaklet skalt tu göra aff tiyo tapeter aff hwitt twinnat silke, aff golt silke, aff skarlakan och rosinrödt. Cherubim skalt tu göra ther vppå konsteligha. Lengden på hwart tapetet skal wara otta och tiwghu alnar, breedden fya alna, och skola alla tiyo wara eens, och skola iw wara fem tilhopafögd, thet ena widh thet andra. Och tu skalt göra lyckior aff golt silke allestädhes på stadhet på tapeten, at the mågha tilhopa föghas, at iw tw och tw på sitt stadh kunna tilsamman fästas, femtiyo lyckior på huart tapetet at thz ena må fästas widh thet andra. Och tu skalt göra femityo gyllene hechte, ther man the tapeter medh tilsamman knäpper, thet ena widh thet andra, til tess thet bliffuer itt tabernakel.
	Tu skalt och göra ellofua tapeter aff geta håår til offuerteckilse offuer tabernaklet, Lengden aff huart tapetet skal wara tretiyo alnar, bredden fyra alnar. Och skola all ellofua wara lika stoor, fem skalt tu medh huart annat tilhopa fögha, och sedhan sex tilhopa medh huart annat, så at tu gör thet siette tapetet dubbelt framman för tabernaklet. Och tu skalt göra femtiyo lyckior på stadhet aff huart tapetet, at the mågha tilhopa knäppas med huart annat. Och skalt tu göra femtiyo koppar hechte, och knäppa hechten in vthi lyckionar, at tapeten tilsamman föghas, och warda een täckilse. Men thet offuer är j lengdenne aff tapeten på tabernaklet, skalt tu helfftena läta hengia vth offuer tabernaklet på bådha sijdhor een alen longt, så at thet offuer är, bliffuer på sidomen aff tabernaklet, och betecker thet på bådha sidhor.
	Vthoffuer thenna teckelse skalt tu göra een annor offuerteckilse aff rödhlett wädhurskin. Och ther til  en offurteckilse aff tachsskin.
#116
#117
	Tu skalt ock göra brädher til tabernaklet aff furoträä, huilken stå skola, tiyo alna longt skal huart brädhet wara, och halff annor alen breedt. Twå nockor skal huart brädhet haffua, så at thet ena må settias widh thet andra. Alt så skalt tu göra all brädhen til tabernaklet. Tiwghu aff them skola stå södher, the skola haffua fyretiyo silffuer föter nedhan vnder, jw twå föter vnder huart brädhet på sina twå nockor. Sammalunda på then andra sidhonne norr vth skola ock stå tiwghu brädher, och fyretiyo silffuer föter, jw twå föter vndher huart brädhet. Men baak j tabernaklet wester vth, skalt tu göra sex brädher, ther til tw brädher baak j the tw hörnen aff tabernaklet, så at huart thera aff the tw brädhen laghar sigh medh sitt hörne brädhe jfrå nedhan alt vp ått, och komma offuan til lika tilhopa medh een krampo, så at thet äro otta brädhe medh theras silffuer föter, huilke skola wara sexton, jw twå vnder itt brädhe.
	Och tu skalt göra skottstenger aff furoträä, fem til the brädhen som äro på then ena sidhonne j tabernaklet, och fem til the brädhen på then andra sidhonne j tabernaklet, och fem til the brädhen baak j tabernaklet wester vth. Och tu skalt skiuta stengerna mitt offuer brädhen vth ått, och fatta them all tilhopa jfrå thet ena hörnet til thet andra. Och skalt tu bedragha brädhen medh guld, och ringanar på them göra aff guld, at man skiuter stengerna ther in. Och stengerna skalt tu bedragha medh guld, Och så skalt tu nu göra tabernaklet, effther thz settit som tu seedt haffuer på berghena.
	Och tu skalt göra en forlott aff golt silke, skarlakan och rosenrödt och twinnat hwitt silke, Och tu skalt göra Cherubim ther vppå konsteligha, och tu skalt hengia thet på fyra stolpar aff furoträä, the som bedraghne äro medh guld, och haffua gyllene knappar, och fyra silffuer föter. Och skalt tu knäppa forlotten ther in til medh hechter, och settia witnes byrdzens Arck innan för forlotten, at han är idher en åtskilnat emellan thet helgha och thet aldra helghasta.
	Och tu skalt settia Nådhastolen på wintesbyrdzens Arck vthi thet aldra helghasta. Men bordet sett vthan för forlotten, och liusastakan twert offuer emoot bordet södher vth j tabernaklet, så at bordet ståår nörr vth.
	Och skalt tu göra itt klädhe j tabernaklens döör, wirkat medh golt silke, rosenrödt, skarlakan och hwitt twinnat silke. Och skalt tu göra fem stolpar til thet samma klädhet aff furoträä offuerdraghna medh guld, medh gyllene knappar, och tu skalt giuta them fem koppar föter.
#118
#119 
	XXVII. Capitel
OCh tu skalt göra itt altare aff furoträä, fem alna longt och breedt, så at thet warder rett fyrakant, och tree alna högt, Horn skalt tu göra på all fyra hörnen, och tu skalt offuerdragha thet medh koppar. Gör ock askokäril, skofflar, becken, gafflar, kolpannor, Alt thet ther tilhörer skalt tu göra aff koppar. Tu skalt och göra en galler såsom

#120 itt näätt aff koppar, och fyra koppar ringar på tess fyra hörn. Tu skalt  och görat jfrå nedhan vp ått kring om Altaret, så at galleren recker mitt vppå altaret. Och skalt tu göra stenger till altaret aff furoträä offuerdraghna med koppar, och skalt tu stinga stengerna in j ringana, så at stengerna äro på bådha sidhor aff altaret, ther man må bära thet medh. Och skalt tu så görat aff brädher, at thet bliffuer iholt, såsom tigh på berghit wijst är.
	Tu skalt ock göra en gård til tabernaklet, en boonat af hwitt twinnat silke, på the ena sidhon hundradha ala long södher vth, och tiwghu stolpar på tiwghu koppar föter, och theras knappar medh theras giordar aff silffuer. Sammalunda ock nörr vppå en boonat hundradhe alna long, tiwghu stolpar på tiughu koppar föter, och theras knappar medh theras {gior dar} [giordar] aff silffuer. Men wester vth offuer gårdzens breedde skal wara en boonat femtiyo alnar long, tiyo stolpar på tiyo föter. Öster vth offuer gårdzens breedde skal wara femtiyo alna, så at boonadhen haffuer på enne sidhonne femton alna, ther til tree stolpar på tree fötter. Och femton alna på then andra sidhonne, ther til tree stolpar på tree fötter.
	Men j gårdzens ingång, skal wara itt klädhe tiwghu alna breedt, stickat medh golt silke, skarlakan, rosenrödt, och hwitt twinnat silke, ther til fyra stolpar på theras fyra fötter, Alle stolparna kring om gården skola haffua silffuer giordar, och silffuer knappar, och koppar fötter, Och lengden på gården skal wara hundradhe alnar, breedden femtiyo, höghden fem alna, aff hwitt twinnat silke, och theras fötter skola wara aff koppar. Och alt thet som tabernaklet tilhörer til allahanda embete, och alla tess pålar, och alla gårdzens pålar skola wara aff koppar.
	Biudh Jsraels barnom at the bära til tigh then aldra klaresta olio stött aff olio trää til lyssning, at man altijdh ther aff läter j lamporna vthi witnesbyrdzens tabernakel vthan för förlotten som henger för witnesbyrdet.
	Och Aaron medh hans söner skola thetta sköta, jfrå morghonen alt in til afftonen för HERRANOM. Thet skal wara idher en ewig sedh in til idhra effterkommande, jbland Jsraels barn.

	XXVIII. Capitel.
#121
# 122 OCh tu skalt tagha tigh tin brodher Aaron, och hans söner vthaff Jsraels barnom, at han skal wara min Prester, nemligha, Aaron och hans söner, Nadab, Abihu, Eleazar, och Jthamar. Och tu skalt göra tinom brodher Aaron heligh klädher som äre herligh och skiön, Och tu skalt tala medh allom them som itt wijst hierta haffua, the iagh medh wijsshetennes anda vpfylt haffuer, at the {gora} [gära] klädher åt Aaron til hans wiyelse, at han bliffuer min Prester.
	Och thetta äre klädhen som the göra skola. Skiöld, lijffkiortel, silkeskiortel, trångkiortel, hatt och belte. Altså skola the göra tinom brodher Aaron och hans söner heligh klädher, at han skal wara min Prester, ther til skola the tagha guld, golt silke, scharlakan, rosinrödt, och hwitt silke.
	Liffkiortelen skola the göra aff guld, golt silke, scharlakan, rosinrödt, och twinnat hwitt silke, konsteligha at han warder sammanfögd på bådha axlar, och tilhopa bunden på bådha sidhor, och hans belte the offuer skal wara aff samma konst och werck aff guld, golt silke, scharlakan, rosinrödt, och twinnat hwitt silke.
	Och tu skalt tagha twå Onichinerstena, och graffua ther vppå Jsraels söners nampn, på hwar thera sex nampn, effter som the äre gamle til. Thet skalt tu bestella medh the steensnidhare, som graffua jnsigler, så at the warda infattadhe j guld, och tu skalt fästa them vppå axlanar på lijffkiortelen, at the äre åminnelse stenar för Jsraels barn, at Aaron dragher theras nampn på bådha sina axlar, til åminnelse för HERRANOM.
	Och tu skalt göra gyllene spenne, och twå kädhor aff klart guld, som vp åt gå skola, them skalt tu fästa vthi spennen.
	Ämbetes skiölden skalt tu göra effter konst, såsom lijffkiortelen, aff guld, gult silke, scharlakan, rosinrödt, och twinnat hwitt silke, fyrahörnat skal han wara, och twefall. Een hand breedt skal wara hans lengd, och en hand breedt hans breed. Och tu skalt vpfyllat medh fyra radher aff stenar.
	Then första radhen skal wara en Sardins, Topatz, Smaragd. Then andra en Rubijn, Saphyr, Dimant. Then tridie en Lyncuter, Achat, Amethist. Then fierde en Turchos, Onich, Jaspis, vthi guld skola the satte warda på alla radher, och skola stå effter the tolff Jsraels söners nampn vth, graffuen aff steensnidhare huar thera medh sitt nampn, effter the tolff slechten.
	Och tu skalt göra kädhor til skiölden som nedher åt gå aff klart guld, och twå gyllene ringar, så at tu fäster the twå ringar widh the tw hörnen aff skiölden, och lät komma the twå gyllene kädhonar in vthi the twå ringanar. Men the twå endana aff the twå kädhor skalt tu läta komma in vthi the tw spennen, och fästa them på axlanar aff lijffkiortelen emoot huart annat.
	Och tu skalt göra twå andra gyllene ringar, och fästa them widh the andra tw hörnen aff skiölden, nemligha, til sina brädd ther the vthan på lijffkiortelen medh hengia. Och skalt åter göra twå gyllene ringar, och fästa them emoot huar annan vthan til nedhre på the tw hörnen aff lijffkiortelen, ther som lijffkiortelen kommer tillhopa, Och  man skal tilhopa kneppa skiölden medh sina ringar medh itt golt snöre, in til lijffkiortelsens ringar, så at han ligger hardt in på lijffkiortelen, och skiölden icke losnar jfrå lijffkiortelen.
	Så skal Aaron bära Jsraels barnas nampn vthi ämbetes skiöldenom på sitt hierta, när han gåår in vthi thet Helgha, til een åminnelse för HERRANOM altijdh. Och tu skalt läta Liws och Fulkomligheet j ämbetisskiölden, at the bliffua på Aarons hierta, när han ingåår för HERRANOM, och bär Jsraels barnas ämbete på sino hierta för HERRANOM altijdh.
#123
#124 
	Tu skalt ock göra vnder lijffkiortelen en silkes kiortel alsamman aff golt silke, och offuerst mitt på honom skal wara itt halssmogh, och een boorda omkring halssmoghet tilhopa fållat, at thet icke synder gåår. Och nedhan på hans fåll, skalt tu göra såsom granata äple aff golt silke, skarlakan, rosinrödt, alt om kring, och emellan them gyllene biellor ock alt omkring, så at ther är een gyllenne biella, och ther näst itt granata äple, och åter een gyllene biella medh itt granata äple alt omkring på fållen aff samma silkes kiortil. Och Aaron skal haffua honom vppå när han tienar, så at man hörer klanget aff honom, när han vth och ingåår vthi thet Helgha för HERRANOM, på thet at han icke skal döö.
	Tu skalt ock göra itt ennespan aff klart guld, och gräffua ther vthi effter steensnidhare konst HERRANS heligheet, och tu skalt fästa thet på hatten framman j ennet på Aaron medh itt golt snöre, så at Aaron bäär tess Helghas brist som Jsraels barn helgha j allom sinom gåffuom och helghedom. Och thet skal altijdh wara på hans enne, at han skal försona them för HERRANOM.
	Tu skalt göra en trång kiortel aff hwitt silke, och en hatt aff hwitt silke, och itt stickat belte.
	Och til Aarons söner skalt tu göra kiortlar, belte och huffuor, som äre herligh och skiön, och skalt klädha them vppå tin brodher Aaron medh hans söner, och skalt smöria them, och fylla theras hender, och wiya them at the bliffua mine Prester. Och skalt göra them linnen nedherklädher til at skyla blyghdennes köt, jfrå lendenne alt nedh på låren, och Aaron medh hans söner skola haffua them vppå, när the gå in vthi witnesbyrdzens tabernakel, eller fram til altaret til at tiena vthi thy Helgha, på thet at the icke vmgella theras misgerning, och moste döö. Thet skal wara honom och hans sädh effter honom itt ewigt sett.

	XXIX. Capitel.
THetta moste tu ock göra them til at the skola warda migh wijghde til Prester. Tagh en vngan stwt, och twå wädhrar vthan wanck, osyrat brödh, och osyradhe kakur blandadhe medh olio, och osyradhe tunkakur smorda medh olio, aff hwete miöl skalt tu alt görat, och skalt legggiat vthi en korgh, och vthi korghenom bära thet fram samt medh stutenom och the twå wädhranar.
	Och tu skalt haffua Aaron och hans söner fram för dörena aff witnesbyrdzens tabernakel, och twå them medh watn, och tagha klädhen och klädha vppå Aaron then trånga kiortelen, och  then silkes kiortelen, och lijffkiortelen, och skiölden til lijffkiortelen, och skalt begiorda honom vthan vppå lijffkortelen, och settia hatten vppå hans hoffuudh, och then helgha kronona vppå hatten, Och skalt tagha smöire olio, och giuta vppå hans hoffuudh och smöria honom. Och hans söner skalt tu ock haffua fram, och klädha vppå them then trånga kiortelen, och begiorda bådhe Aaron och them medh belter, och binda huffuonar på them, at the skola haffua Presterscapit til itt ewigt sett. 
	Och tu skalt fylla henderna vppå Aaron och hans söner, och haffua stwten fram för dörena aff witnes byrdzens tabernakel. Och Aaron medh hans söner skola leggia sina hender på hoffuudhet aff stwtenom, och tu skalt slachta stwten för HERRANOM in för dörena aff witnes byrdzens tabernakel. Och skalt tagha aff hans blodh, och stryka vppå altarens horn medh titt finger, och alt thet andra blodhet kasta nedher på botnen til

#125 altaret. Och skalt tagha alt thet feta som är på tarmanar, och thet nätet offuer leffwrena och bådha niwranar medh thet feta som ther på är, och skalt brenna thet vp på altarena. Men stwtens köt, hudhena, och goret skalt tu vpbrenna medh eeld vtthan för läghret, ty thet är itt syndoffer.
	Men then ena wädhuren skalt tu tagha, och Aaron medh hans söner skola leggia theras hender på hans hoffuudh, sedhan skalt tu slachta honom, och tagha hans blodh, och stenckia vppå altaret alt omkring. Men wädhuren skalt tu hugga j stycker, och twå hans inelffuer och föter, och skalt leggia thet på hans stycker och hoffuudh, och brenna vp allan wädhuren på altaret, ty thet är itt brenneoffer HERRANOM, een sööt lwcht HERRANOM.
	Then andra wädhuren skalt tu tagha, och Aaron medh hans söner skola leggia sina hender på hans hoffuudh, och skalt slachtan, och tagha aff hans blodh, och stryka på höghra örnatimpen aff Aaron och hans söner, och vppå tumman aff theras höghra hand, och på största tåån aff theras höghra foot, och skalt stenckia blodhet på altaret alt omkring, och skalt tagha blodhet på altarena, och smörie olio, och stenckia på Aaron och hans klädher, hans söner och theras klädher, Så warder han och hans klädher, hans söner och theras klädher wijgd. Sedhan skalt tu tagha thet feta aff wädhuren, stierten, och thet feta som är på inelffuen, nätet som är offuer leffwrena, och bådha niwrana medh thet feta som ther offuer är, och then höghra boghen (ty thet är fyllelsens wädhur) och itt brödh, och een olio kako, och een tunkako vthu korghenom ther thet osyradhe brödhet j är, then för HERRANOM ståår. Och legg alt thetta på Aarons och hans söners hender, och weeffta thet HERRANOM. Och så skalt tu tagha thet vthaff theras hender, och brenn thet vp på altarena för itt brenneoffer, til een sööt lwcht för HERRANOM. ty thet är HERRANS offer.
	Och tu skalt tagha bröstet aff fyllelsens wädhur Aarons, och skalt weefta thet för HERRANOM, thet skal wara tin deel. Och skalt alt så helgha weefftebröstet och heffuoboghanar, som wefftadhe och heffne äro aff fyllelsens wädhur Aarons och hans söners, Och thet skal wara Aarons och hans söners, til itt ewigt sett aff Jsraels barnom, ty thet är itt heffoffer, och heffoffren skola höra HERRANOM til aff Jsraels barnom j theras tackoffer och heffoffer.
	Men Aarons helgha klädher skola hans söner haffua effter honom, at the ther vthinnan skola warda smorde, och theras hender fylta. Huilken aff hans söner warder prest j hans stadh han skal lädha them vppå j siw dagha, at han skal gå in vthi witnesbyrdzens tabernakel til at tiena vthi the Helgha.
	Tu skalt tagha fyllelsens wädhur, och koka hans köt på heligt rwm. Och Aaron medh hans söner skola äta aff samma wädhurs köte medh brödhet som j korghenom är, in för dörenne aff witnesbyrdzens tabernakel ty een försoning är ther medh skeedd, til at fylla theras hender, at the skola wijgde warda. Jngen annar skal ätat, ty thet är Helight.
	Om någhot offuerbliffuer aff fyllelsens köte, och aff brödhena in til morghonen, thet skalt tu vpbrenna på eelde, och icke läta ätat, thy thet är helight. Och alt så skalt tu göra medh Aaron och hans söner, såsom iagh haffuer budhit tigh. J siw dagha skalt tu fylla theras hender, och huar dagh slachta en stwt, til itt syndoffer til försoning. Och skalt skäära altaret, när tu försonar thet, och skalt smöria thet, at thet skal bliffua wigdt, J siw dagha skalt tu försona och wiya altaret, at thet skal wara tess aldra helghestes altare. Hoo som wil komma widh altaret, han skal wara wijgd.
	Och thetta skalt tu göra medh altaret. Tw lamb årsgammul, skalt tu 

#126 huar dagh offra ther vppå. Jtt lamb om morghonen, thet andra om afftonen. Och til itt lamb en tiyung semblo miöl, blandat medh en fierdung aff itt Hin stött olio, och en fierdung aff itt Hin wijn til drick offer. Medh thet andra lambet om afftonen skalt tu göra såsom medh morghonens spijssoffer och drickoffer, til een sööt lwcht HERRANOM aff offrena. Thetta är thet daghligha brenneoffret in til idhra effterkommande, för dörenne aff witnes byrdzens tabernakel för HERRANOM, ther iagh idher betygha, och medh tigh tala wil. Ther wil iagh Jsraels barnom betyghat och helghat warda j minne herligheet, och wil helgha witnes byrdzens tabernakel medh altarena, och wiya Aaron medh hans söner migh til Prester. Och wil boo jbland Jsraels barn, och wara theras Gudh, at the weta skola, at iagh är HERREN theras Gudh, som them förde vthu Egyptj land, at iagh skulle boo jbland them. Jagh HERREN theras Gudh.

	XXX. Capitel.
TV skalt och göra itt röökaltare til röökning aff furoträä, en alen longt och breedt, rett fyrakant, och twå alna högdt, medh sijn horn, och skalt offuerdraga thet medhklart guld, tess taak, och tess weggiar alt omkring, och tess horn. Och skalt göra en krantz aff guld ther omkring, och twå gyllene ringar vnder krantzen på bådha sidhor, at man må settia ther stenger vthi, och bärat ther medh. Stengerna skalt tu ock göra aff furoträä, och medh guld offuerdragha them, Och skalt settia thet in för förlotten som henger för witnes byrdzens Arck, och för Nådhastolen som är på witnesbyrdet, Tädhan wil iagh betygha tigh.
	Och Aaron skal ther på rökia gott röökwerck huar morghon, när han redher lamponar til. Sammalunda när han vptender lamponar om afftonen, skal han ock rökia sådana röök. Thet skal wara then daghligha röken för HERRANOM när idhra effterkommande. J skolen ingen främande röök göra ther vppå, och intit brenneoffer, ey heller spijssoffer, och intit drickoffer offra ther vppå. Och Aaron skal på tess horn försona en tijdh om året, medh syndoffrens blodh til forsoning Sådana försöning skal skee en gång årligha när idhra effterkommande, ty thet är HERRANOM thet aldra helghesta.
	Och HERREN taladhe medh Mose och sadhe, När tu räknar hoffuudhen aff Jsraels barn, tå skal huar och en giffua HERRANOM försoning för sina siäl, på thet them icke skal wedherfaras een plågha, när the reknadhe warda. Och skal huar och en som med är j talet giffua en halff Sikel, effter Helghedomsens Sikel. En Sikel geller tiwghu Gera. Sådana halff Sikel skal wara HERRANS Heffoffer. Then som j talet är jfrå tiwghu åår och ther vthoffuer, han skal giffua HERRANOM Heffoffer. Then rijke skal icke meer giffua, och then fattighe icke mindre j them halffua Siklenom, som man giffuer HERRANOM til itt Heffoffer, för theras siälars försoning. Och tu skalt sådana försoninga peninga tagha aff Jsraels barnom, och leggia them til Gudz tieniste j witnesbyrdzens tabernakel, så at thet är Jsraels barnom een åminnelse för HERRANOM, at han låter försona sigh offuer theras siälar.
	Och HERREN taladhe medh Mose och sadhe, Tu skalt ock göra itt twettekaar aff koppar medh en koppar foot til at twå vthaff, och skalt settia thet emellan witnes byrdzens tabernakel och altaret, och läta ther watn vthi, at Aaron och hans söner twå theras hender och fötter ther vth, när the gå in vthi witnes byrdzens tabernakel eller til altaret, til at {tina} [tiena] HERRANOM medh röökoffer, på thet at the icke skola döö. Thet skal

#127 honom itt ewight sett wara och hans sädh j theras effterkommandom.
	Och HERREN taladhe medh Mose och sadhe, Tagh tigh alrabesta specerij, alra ädhlesta Myrrham, femhundrat Siklar, och Caneel halfft så mykit femtiyo och twhundrat, och Calamus teslikes femtiyo och twhundrat, och Casia femhundrat, effter Helghedomsens Sikel, och olio aff olioträä itt Hin, och gör een heligh smörioolio, effter Apothecare konst.
	Och tu skalt ther medh smöria witnesbyrdzens tabernakel, witnes byrdzens Arck, bordet medh all sijn tyygh, liusastakan medh sijn tyygh, röökaltaret, brenneoffers altaret medh all sijn tyygh, och twättekaret medh sin foot, och skalt alt så wiya them, at the bliffua thet alra helghasta, ty then som wil komma ther widh, han moste wara wijgd. Aaron och hans söner skalt tu ock smöria, och wiya them migh til Prester.
	Och tu skalt tala medh Jsraels barn och seya, Thenna olian skal wara migh een heligh smörielse när idhra efterkommande. På menniskes kropp skal hon icke gutin warda. Och skal ey heller någon sådana göras, ty hon är heligh, ther före skal hon wara idher heligh. Then som gör een sådana, eller giffuer enom androm ther aff, han skal vthrotat warda vthu sitt folck.
	Och HERREN sadhe til Mose. Tagh tigh specerij, Balsam, Stacten, Galban, och reent rökilse, så mykit aff thet ena som aff thet andra, och gör ther röökwerck aff, effter Apothecare konst bemengt, så at thet är klart til heligheet, Och stööt thet til puluer, och tu skalt leggia thet in för witnesbyrdet in vthi witnesbyrdzens tabernakel, Tädhan iagh tigh betygha skal. Thet skal wara idher thet allrahelghasta, och itt sådant röökwerck skole j icke göra idher, vthan thet skal wara tigh helight HERRANOM. Then som itt sådant gör til at rökia medh, then skal vthrotat warda vthu sitt folck.

	XXXI. Capitel.
OCh HERREN taladhe medh Mose och sadhe, Sij, iagh haffuer widh nampn kallat Bezaleel Vri son, Hurs sons aff Juda slechte, och haffuer fylt honom medh Gudz anda, medh wijssheet och förstånd och konst, och medh allahanda werck konsteligha til at arbeta, på guld, silffuer, koppar, konsteligha vthskära och insettia stenar, och konsteligha timbra på trää, til at göra allahanda werck. Och sij, Jagh haffuer fååt honom til hielp Ahaliab Ahisamachs son aff Dans slechte. Och haffuer huariom och enom wijsom giffuit wijs dom j hiertat, at the göra skola alt thet iagh tigh budhit haffuer, witnes byrdzens tabernakel, witnesbyrdzens Arck, Nådhastolen ther vppå, och all tabernaklens tyygh, bordet och tess tyygh, then skiöna liusastakan och all hans tyygh, röökaltaret, brenneoffers altaret medh all sijn tyygh, twättokaret medh sinom foot, embitzklädhen och the helgha klädhen Prestens Aarons, och hans söners klädher, til at tiena j Presterscapena, smöriooliona, och röökwerck aff specerij til Helghedomen. Alt thet iagh haffuer budhit tigh, skola the göra.
	Och HERREN taladhe medh Mose och sadhe, Tala til Jsraels barn, och sägh, Håller min Sabbath, ty han är itt tekn emellan migh och idher in til idhra effterkommande, at j skolen weta, at iagh är HERREN then idher helghar, therföre håller min Sabbath, ty han skal wara idher heligh. Then som ohelghar honom, han skal dödhen döö. Then som gör någhot arbete på honom, hans siäl skal vthrotat warda vthu hans folck.
	Sex dagha, skal man arbeta, men på siwnde daghen är Sabbath, HERRANS helgha hwila. Then som någhot arbete gör på Sabbaths daghen, han skal dödhen döö. Ther före skola Jsraels barn hålla Sabbath

#128 at the medh theras efterkommande hålla honom til itt ewight förbund. Han är itt ewight tekn emellan migh och Jsraels barn. Ty j sex dagha giorde HERREN himmel och iord, men på siwnde daghen hölt han vp ochj hwijlte sigh.
	Och tå HERREN hadhe vthtalat medh Mose på Sinaj bergh, gaff han honom twå witnes byrdzens tafflor, the woro aff steen, och scriffuen medh Gudz finger.

	XXXII. Capitel.
TÅ folcket sågh at Mose dördröghde komma nedher aff berghena, församladhe the sigh emoot Aaron, och sadhe til honom, Vp, och gör oss Gudhar the som gå före oss, ty wij wete icke hwadh tessom manne Mose wedherfaret är, then oss fördt haffuer vthu Egyptj land. Aaron sadhe til them, Rijffuer the gyllene örnaringar, vthu idhra hustrurs öron, idhra söners och idhra döttras, och bärer them til migh. Tå reff alt folcket theras gyllene örnaringar vthu theras öron, och båro them til Aaron, Och han toogh them aff theras hender, och vthkastadhe thet medh en graffstickel, och the giorde en guttin kalff, och sadhe, Thetta äre tina Gudhar Jsrael, som tigh vthu Egyptj land fördt haffua.
	Tå Aaron sågh thet, bygde han itt altare före them, och lät vthropa, och säya, J morghon är HERRANS höghtijdh. Och the stodho om morghonen bittijdha vp, och offradhe brenneoffer, och båro fram tackoffer. Sädhan satte sigh folcket til at äta och dricka, och stodho vp til at leeka.
	Tå sadhe HERREN til Mose, Gack, Stijgh nedh, ty titt folck som tu vthu Egyptj land fördt haffuer, haffuer förderffuat thet, the äre snarligha trädde jfrå the wäghar som iagh them budhit haffuer. The haffua giordt sigh en guttin kalff, och haffua bidhit til honom, och offrat honom, och sagdt, Thetta äro tina Gudhar Jsrael, som tigh haffua fördt vthu Egyptj land. Och HERREN sadhe til Mose, Jagh seer at thet är itt hardnackat folck, och nu lät migh, at mijn wredhe förgrymmar sigh offuer them och vpfräter them, så wil iagh göra tigh til itt stoort folck.
	Men Mose badh alffwarligha in för HERRAN sin Gudh, och sadhe, Ah HERRE, Hwj wil tijn wredhe förgrymma sigh offuer titt folck, thet tu medh stora macht och weldigha hand, vthu Egyptj land fördt haffuer, Hwj skulle the Egyptier tala och säya, Han haffuer fördt them vth til theras oferd, på thet han skulle dräpa them j berghomen, och vthskrapa them af iordenne? Wendt tigh jfrå tinne wredhes grymheet, och war nådheligh offuer tins folcks ondsko, Tenck vppå tina tienare Abraham, Jsaac, och Jsrael, huilkom tu widh tigh sielff sworit haffuer, och sagdt them, Jagh skal föröka idhra sädh, såsom stiernonar j himlenom, och alt thet landet, ther iagh omtalat haffuer, wil iagh giffua idhro sädh, och the skola besittia thet ewinnerligha. Så ångradhe tå HERREN thet onda som han hotadhe at göra sino folcke.
	Mose wende sigh och steegh nedh aff berghena, och hadhe twå witnesbyrdzens tafflor j sinne hand, the woro screffne på bådha sidhor, Och Gudh hadhe sielff giordt them, och sielff scriffuit scrifftena ther vthi. Tå nu Josua hörde folckens skrij, at the iubileradhe, sadhe han til Mose, Jtt krijgs skriyande är j läghret. Swaradhe han, Thet är icke itt skriyande såsom aff them ther winna eller tappa, vthan iagh hörer itt skriyande aff qwädedanssar.

#129
	Som han nu kom in til läghret, och fick see kalffuen och dantzen, förgrymmadhe han sigh j wredhe,och kastadhe tafflonar vthu sina hand, och slogh them sönder nedhan för berghena, och toogh kalffuen som the giordt hadhe, och brende honom vp j eeld, och giorde honom til puluer, och strödde thet j watn, och gaff thz Jsraels barnom til dricka, och sadhe til Aaron, Hwadh haffuer folcket giordt tigh, at tu haffuer kommet them een så stoor synd vppå?
	Aron sadhe, Min herre låte sina wredhe icke förgrymma sigh, tu weest at thetta folcket är ondt. The sadhe til migh, Gör oss Gudhar som oss föregå, ty wij wete icke huru thenna mannenom Mose gåår, then oss fördt haffuer vthu Egyptj land. Jagh sadhe til them, Then som guld haffuer, han rijffue thet aff, och få migh, Och iagh kastadhe thet j eeld, ther aff är thenna kalffuen worden.
	Tå nu Mose sågh at folcket war frijt (ty Aaron hadhe giordt them frij, och ther medh han them förhöya wille, kom han them på skam) trädde han in j porten ått läghrena, och sadhe, kommer hijt til migh huar och en som HERRANOM tilhörer. Tå församladhe sigh til honom alle Leuj barn, och han sadhe til them, Thetta sägher HERREN Jsraels Gudh, Binde huar och en sitt swerd på sina lender, och gåår j genom läghret fram och åter, jfrå then ena porten til then andra, och dräpe huar och en sin brodher, frenda och nästa. Leuj barn giorde såsom Mose them sadhe. Och föll j then daghen aff folckena, try tusend män. Tå sadhe Mose, Fyllen j dagh idhra hender HERRANOM, huar och en på sin son och brodher, at j dagh må offuer idher weilsignelse giffuin warda.
	Om moghonen ther effter, sadhe Mose til folcket, J haffuen giordt een stoor synd. Nu iagh wil vpstigha til HERRAN om iagh til ewentyrs kan försona idhra synder.
	Som nu Mose åter kom til HERRAN, sadhe han, Ah thetta folcket haffuer giordt een stoor synd, och haffua giordt sigh gyllene Gudhar. Nu förlååt them theras synd, huar icke, så skrapa migh ock vthu tinne book som tu scriffuit haffuer. HERREN sadhe til Mose, Huru? then wil iagh vthskrapa vthu minne book, som syndar emoot migh. Så gack nu och föör folcket tijt som iagh haffuer sagdt tigh, Sij, min ängel skal gå före tigh. Men på min sökninges dagh skal iagh sökia thera synder offuer them, Altså plåghadhe HERREN folcket, ther före at the hadhe giordt kalffuen, huilken Aaron giorde.

	XXXIII. Capitel.
HERREN sadhe til Mose, Gack, dragh hädhan, tu och folcket som tu vthu Egyptj land fördt haffuer, in vthi thet lander som iagh Abraham, Jsaac och Jacob sworit haffuer, och sagdt, Tinne sädh wil iagh giffua thet, och wil senda min ängel före tigh, och vthdriffua the Cananeer, Amoreer, Hetheer, Phereseer, Heueer, och Jebuseer, in vthi thet land, ther miölk och hannogh vthi flyter, ty iagh wil icke dragha vp medh tigh, för ty tu äst itt hardnackat folck, iagh motte til ewentyrs j wäghenom vpfräta tigh. Tå folcket thetta onda talet hörde, wordo the ångse, och ingen drogh sijn prydhning på sigh.
	Och HERREN sadhe til Mose, Sägh til Jsraels barn, J ären itt hardnackat folck. Jagh warder en gång kommande medh hast offuer tigh, och förgör tigh. Och nu legg tina prydhning aff tigh, at iagh må weta hwadh iagh skal göra tigh. Så ladhe Jsraels barn theras prydning aff sigh in för Horebs bergh.

#130
	Så toogh Mose tabernaklet, och slogh thet vp vthe longt jfrå läghret, och kalladhe thet witresbyrdzens tabernakel. Och huilkin ther noghot willle frågha HERRAN, han moste gå til witnes byrdzens tabernakel vth för läghret. Och när Mose gick vth til tabernaklet, så stoodh alt folket vp, och huar och en trädde j sins tiälz dör, och sågho effter honom, til tess han kom in vthi tabernaklet. Och när Mose kom in vthi tabernaklet, så kom molnstodhen nedher, och stoodh j tabernaklens dör, och taladhe medh Mose, och alt folcket sågh molnstodhena stå vthi tabernaklens dör, och stodho vp, och bughadhe sigh huar och en j sins tiälz dör.
	Och HERREN taladhe medh Mose ansichte moot ansichte, såsom en man talar medh sin wen. Och när han wende om igen til läghret, gick icke hans tienare then vnge mannen Josua Nun son vthu tabernaklet. Och Mose sadhe til HERRAN, Sij, tu sägher til migh. Föör migh thetta folcket vp, och tu läter migh icke weta hwem tu wilt senda medh migh, och besynderligha effter tu sagdt haffuer, Jagh kenner tigh widh nampn, och tu haffuer funnet nådhe för mijn öghon, Haffuer iagh tå funnet nådhe för tijn öghon, så lät migh weta tin wägh, ther iagh aff förnimma må, at iagh finner nådhe för tijn öghon, och see doch ther til, at thetta folcket är titt folck.
	Han sadhe, Mitt ansichte warder gåendes, ther medh wil iagh leedha tigh. Han sadhe til honom, Om titt ansichte icke gåår, så lät oss intit komma hädhan aff thetta rwm, ty huar på skal thet doch förnummet warda, at iagh och titt folck haffua funnet nådhe för tijn öghon, vthan tå tu gåår medh oss, på thet at iagh och titt folck mågha warda någhot besynderlighit för alt folck som på iordenne är? HERREN sadhe til Mose, Såsom tu nu sadhe, så wil iagh ock göra, ty tu haffuer funnet nådhe för mijn öghon, och iagh kenner tigh widh nampn.
	Men han sadhe, lät migh tå see tina herligheet. Och han sadhe, Jagh wil låta alt mitt godha gå fram före titt ansichte, och wil låta predica HERRANS nampn för tigh. Men hwem iagh är gunstugh, honom är iagh gunstugh, och offuer hwem iagh migh förbarmar, then förbarmar iagh migh offuer. Och sadhe yterlighare, Tu kan icke see mitt ansichte, För ty ingen menniskia som migh seer kan leffua, Och HERREN sadhe yterlighare, Sij, här är itt rwm när migh, ther skalt tu stigha vppå klippona. När tå mijn herligheet gåår fram om, wil iagh settia tigh in j steenklyfftona, och mijn hand skal hålla offuer tigh, til tess iagh kommer fram om, och när iagh tagher mina hand aff tigh, skalt tu få see migh på baken, men mitt ansichte kan man icke see.

	XXXIIII. Capitel.
OCh HERREN sadhe til Mose, Vthugg tigh twå steentafflor, sådana som the första woro, at iagh scriffuar the ordh ther vthi, som j första tafflomen woro, som tu sönderslogh, Och war redho j morghon, at tu bittijdha stigher vppå Sinaj bergh, och trädher ther vp til migh öffuerst på berghet. Och lät ingen stigha tijt vp medh tigh, at ingen warder seeddder kring om hela berghet, Och lät ingen fåår eller fää beeta in moot thetta berghet.
	Och Mose vthhögg sigh twå steentafflor sådana som the första woro, och stoodh bittijdha vp om morghonen, och steegh vppå Sinaj bergh, såsom HERREN honom budhit hadhe, och toogh the twå steentafflor j sina hand. Tå kom HERREN nedher vthi itt moln. Och han trädde

#131 tijtt fram til honom, och åkalladhe HERRANS nampn. Och tå HERREN gick fram om för hans ansichte, ropadhe han, HERRE, HERRE, Gudh, barmhertigh och nådheligh, och longmodigh, och aff stoor nådhe, och trofast, tu som bewarar nådhe til tusende ledher, och förlåter misgerningar, offuerträdhelse och synder, och för huilkom ingen är oskyllugh, tu som sökier fädhernas misgerningar på barn och barnabarn, alt in til tridie och fierde ledh. Och Mose böghde sigh hasteligha nedher på iordena, och badh til honom, och sadhe, Haffuer iagh (HErre) funnet nådh för tijn öghon, så ghånge HErren medh oss, för ty, thet är itt hardnackat folck, at tu warder worom misgerningom och syndom nådheligh, och låter oss wara titt arffgodz.
	Och han sadhe, Sij, iagh wil göra itt förbund för allo tino folcke, och wil göra vndertekn, huilkers like icke skapat äre j all land, och jbland all folck, och alt folck ther tu jbland är, skal see HERRANS werck, ty förskreckelighet skal thet wara som iagh göra skal medh tigh. Halt thet som iagh biudher tigh j dagh, Sij, iagh wil vthdriffua för tigh the Amorreer, Cananeer, Hetheer, Phereseer, Heueer, och Jebuseer. Tagh tigh wara at tu icke gör någhot förbund medh landzens inbyggiare, ther tu inkommer, at the icke warda tigh til förargilse jbland tigh, Vthan theras altare skalt tu omstörtta, och slå sönder theras beläter, och theras lundar hugga nedh, ty tu skalt icke tilbidia en annan Gudh, ty HERREN heter en nijtelskare, therföre at han är en nijtelskande Gudh, på thet at om tu gör någhot förbund medh landzens inbyggiare, och när the j horerij löpa effter sina Gudhar, och offra sina Gudhar, at the icke biudha tigh, och tu äter aff theras offer, och tagher tinom sönom theras döttrar til hustrur, huilka j horerij löpa effter theras Gudhar, och komma tina söner ock til at löpa j horerij effter sina Gudhar.
	Tu skalt inga gotna Gudhar göra tigh. Osyratbrödz höghtijdh skalt tu hålla. J siw dagha skalt tu äta osyrat brödh, såsom iagh tigh budhit haffuer, j Abibs månatz tijdh, ty vthi Abibs månat ästu vthdraghen vthu Egypten.
	Alt thet som först öpnar modherlijffuet, är mitt, Thet mankön är, j tinom booskap thet sitt modherlijff öpnar, ware sigh oxe eller fåår. Men åssnans förstfödhing skalt tu lösa medh itt fåår, om tu icke löser thet, så bryyt thy halssen sönder. Alt förstfödt aff tijn barn skalt tu lösa.
	Och at ingen kommer fram för migh medh tima hender.
	Sex dagha skalt tu arbeta, på siwnde daghen skalt tu hålla vp, bådhe medh plöyande och skärande. Wikohöghtijdh skalt tu hålla medh förstlingen aff hwete skördenne. Och insamlinges höghtijdh när året vthe är.
	Tree resor om året skal alt titt mankön komma fram för then alzmechtugha HERRAN och Jsraels Gudh. När iagh vthdriffuer Hedhningana för tigh, och förwijdhgar tina landzendar, skal ingen åstunda effter titt land, then stund tu vpgåår tree resor om året til at haffua tigh fram för HERRAN tin Gudh.
	Tu skalt icke offra blodhen aff mitt offer på syrat brödh. Och Påschahöghtijdhennes offer skal icke bliffua offuer nattena in til morghonen.
	Förstlingen aff then första fruchten aff tinom åker, skalt tu föra in vthi HERRANS tins Gudz hws. Tu skalt icke koka kidhet then stund thet än nu på sijns modhers miölk är.
	Och HERREN sadhe til Mose, Scriff thenna orden, ty effter thenna orden haffuer iagh giordt itt förbund medh tigh, och medh Jsrael. Och han war ther när HERRANOM fyratiyo daghar och fyratiyo nätter, och ååt intet brödh och drack intet watn. Och han screff på tafflonar thetta förbund, the tiyo ord.

# 132 
	Tå nu Mose gick nedh aff berghit Sinaj, hadhe han the twå witnesbyrdzens tafflor j sinne hand, och wiste icke at hudhen aff hans ansichte skeen, ther aff at han hadhe talat medh honom. Och tå Aaron och all Jsraels barn sågho, at hans ansichtes hwdh skeen, fruchtadhe the nalkas honom. Tå kalladhe Mose them, Och til honom wende sigh bådhe Aaron och alle the öffuerste aff menighetenne. Och han taladhe medh them. Sedhan nalkadhes all Jsraels barn in til honom, och han bödh them alt thet HERREN hadhe talat medh honom på Sinaj bergh. Och tå han hadhe vthtalat medh them, ladhe han itt teckilse på sitt ansichte. Och när han ingick för HERRAN til at tala medh honom, ladhe han teckilset aff, til tess han gick åter vth igen, Och när han kom vth, och taladhe medh Jsraels barn thet honom budhit war, så sågho tå Jsraels barn på hans ansichte, huru hans ansichtes hwdh skeen, så drogh han åter teckilset offuer ansichtet, til tess han gick åter in igen til at tala medh honom.

	XXXV. Capitel.
OCh Mose församladhe hela menighetena aff Jsraels barn och sadhe til them, Thetta är thet som HERREN budhit haffuer, at j göra skolen. J sex daghar skole j arbeta, men then siwnde daghen skolen j hålla helighan HERRANS hwiles Sabbath. Then som någhot arbete gör på honom, han skal döö. J skolen ingen eeld vptenda på Sabbaths daghenom j alla idhra boningar.
	Och Mose sadhe til alla menighetena aff Jsraels barn, Thetta är thet HERREN budhit haffuer, Giffuer jbland idher heffoffuer HERRANOM, altså at huar och en frambäär heffoffer HERRANOM aff itt frijt hierta, guld, silffuer, koppar, golt silke, scharlakan, rosinrödt, hwit silke, och getahåår, rödhlett wädhurskin, och tachsskin, furoträä, olio til lamponar, och specerij til smörioolio, och til gott röökwerck, Onich, och infattadhe stena til lijffkiortelen, och til skiölden.
	Och then jbland idher förstondigh är, han komme och göre hwadh HERREN budhit haffuer, nemligha, tabernaklet medh tess teckilse och offuerteckilse, ringar, brädher, skotstenger, stolpar och föter, Arcken medh hans stenger, Nådhastolen och förlotten, Bordet medh sina stenger, och all tess tyygh, och skodhobrödhen, Liusastakan til at lysa, och hans reedhscap, och hans lampor, och olio til lysning, röökaltaret medh sina stenger, smörieolion och specerij til röökwerck, klädher för tabernaklens dör, Brenneoffers altaret medh tess koppar galrar, stenger och all sin reedhscap, twättekaret medh sin foot, Bonadhen til gården medh sina stolpar och fötter, och klädhet til dörena ått gårdenom, Pålanar til tabernaklet, och til gården medh theras togh, Embetzklädhen til tienisten j thet Helgha, the helgha klädher til presten Aaron medh hans söners klädher, til presterscapet.
	Tå gick hela menigheten aff Jsraels barn vth jfrå Mose, och alle the som gerna och weluilieligha gåffuo, komo och båro thet fram til itt heffoffer HERRANOM, til witnesbyrdzens tabernakels werck, och til all tess tieniste, och til the helgha klädhen, bådhe man och quinna båro fram, huilken som helst ther til hadhe wilia, spenner, örnaringar, ringar och spann, och allahanda gyllene reedhscap, Baar ock huar man fram guld til Weefftoffer HERRANOM. Och then som när sigh fan golt silke, scharlakan, rosenrödt, hwitt silke, getahåår, rödhlett wädhurskin, och tachsskin, han baar thet fram. Och then som silffuer eller koppar hooff, han baar thet fram HERRANOM til Heffoffer. Och then som fan furoträä när sigh, han baar thet fram til allahanda Gudz tienistes werk.

#133 
	Och the ther forstondigha quinnor woro, the wirkadhe medh sina hender, och båro sitt werck fram aff golt silke, skarlakan rosenrödt, och hwitt silke. Och the quinnor som skickeligha woro, the wirkadhe getahåår. Men Förstarna båro fram Onich, och infattadhe stenar til lijffkiortelen och til skiölden, och specerij och olio til lyssning, och til smörio, och til gott röökwerck. Altså båro Jsraels barn fram frijwillioghe, bådhe män och quinnor, til allahanda werck, som HERREN budhit hadhe genom Mose, at göras skulle.
	Och Mose sadhe til Jsraels barn, Seer, HERREN haffuer kallar {Beza leel} [Bezaleel] widh nampn, Uri son, Hurs sons aff Juda slechte, och haffuer vpfylt honom med Gudz anda, at han är wijss, förstondigh, och skickeligh til allahanda werck, til at konsteligha arbeta på guld, silffuer och koppar, snidha och insettia ädhla stenar, til at timbra aff trää, til at göra alt konstelighit arbete, Och haffuer giffuit honom vnderwijsning j hans hierta, samt medh Ahaliab Ahisamachs son aff Dans slechte. Han haffuer vpfylt theras hierta medh wijssheet til at göra allahanda werck, til at snidha, wircka, och sticka, medh golt silke, skarlakan, rosenrödt, och hwitt silke, och medh wäffuande, så at the göra allahanda werck, och konstelighit arbete påfinna.

	XXXVI. Capitel.
TÅ arbetadhe Bezaleel och Ahaliab, och alle wijse män, the som HERREN hadhe giffuit wijsshet och forstånd til at wera, huru the allahanda werck göra skulle til then tieniste som Helghedomen tilhörde, effter alt thet som HERREN budhit hadhe. Och Mose kalladhe Bezaleel och Ahaliab, och alla {w ijsa} [wijsa] män, them HERREN hadhe giffuit wijsheet j theras hierta, nemligha, alla the som welwilieligha tilbudho sigh, och gingo ther til, til at arbeta på wercket. Och the togho til sigh aff Mose alla Heffningar, som Jsraels barn frambåro, til then tieniste som Helghedomen tilkraffde, at thet skulle bliffua giordt, ty the båro huar morghon theras wiliogha hielp til honom.
	Tå komo alle the wijse som arbetadhe på Helghedomens werck, huar och en aff sitt werck som the giorde, och sadhe til Mose, Folcket bäär alt förmykit til, meer än til thenna tienistennes werck behöffues, som HERREN budhit haffuer at göra. Tå bödh Mose at vthropas skulle j läghren, Jngen giffue meer til Helghedomens Heffning, Så wende folcket igen at frambära, ty ther war allaredho nogh til allahanda werck som görande war, och än tå vthoffuer.
	Och så giorde alle wijse män jbland arbetarena på wercket, tabernaklet, tiyo tapeter aff hwitt twinnat silke, golt silke, skarlakan, rosenrödt, Cherubim konsteligha. Lengden aff huart tapetet war otta och tiwghu alna, och breedden fyra alna, och the woro all widh ena måtto, Och han hechtadhe tilhopa jw fem tapeter, thet ena widh thet andra. Och giorde gola lyckior på huart tapetens staadh, ther the wordo tilhopa fögd, jw femtiyo lyckior på huart tapetet, ther thet ena thet andra medh fattadhe. Och giorde femtiyo gyllene hechte, och tilhopa fögde thet ena tapetet medh thet andra medh hechten, så at thet wardt itt tabernakel.
	Och han giorde elloffua tapeter aff getahåår til offuerteckilse offuer tabernaklet, tretiyo alna long, och fyra alna breedh, all widh ena måtto, och fögde fem aff them tilhopa på en deel, och sex tilhopa på then andra delen, och giorde jw femtiyo lyckior på huart tapetet widh stadhet, ther medh the wordo tilsamman knepte, Och giorde jw femtiyo koppar hechte, ther samma

#134 tapeter medh tilhopa föghdes. Och giorde itt teckilse offuer thetta teckilset aff rödhlett wädhurskin. Och offuer thet än nu itt teckilse aff tachs skin.
	Och giorde brädher til tabernaklet aff furoträä som stå skulle, hwart thera tiyo alna longt, och halff annor alen breedt, och vppå hwart thera twå nockor, ther the medh wordo tilhopa sett, så giorde han all brädhen til tabernaklet at tiwghu aff them stodho på södhra sidhonne, och giorde fyretiyo silffuer fötter ther vnder, vnder hwart brädhet twå fötter, til twå sina nockor. På then andra sidhonne aff tabernaklet som war nordan til, giorde han ock tiwghu brädher medh fyretiyo silffuer fötter, vnder huart brädhet twå fötter. Men baak j tabernaklet på westra sidhonne giorde han sex brädher och tw annor på the tw hörnen aff tabernaklet baak til, så at hwart thera aff the bådhen paradhe sigh medh sitt hörne brädhe jfrå nedhan vp ått, och komo tilhopa offuan til medh een krampo, så at brädhen wordo otta, och silffuerfötterna sexton, vnder hwart twå fötter.
	Och giorde han skottstenger aff furoträä, fem til brädhen på then ena sidhonne aff tabernaklet, och fem på then andra sidhonne, och fem baak westan til, Och giorde skottstongena så at hon offuer brädhen alt bortt ått skuttin wardt, jfrå then ena endan til then andra, och offuerdrogh brädhen medh guld. Men theras ringar giorde han aff guld til skottstenger, och offuerdrogh stengerna medh guld.
	Och giorde Cherubim på forlotten konsteligha aff golt silke, skarlakan, rosenrödt, och hwitt twinnat silke, Och giorde til thet samma fyra stolpar aff furoträä, och offuerdrogh them medh guld, och thera knappar aff guld, och gööt ther til fyra silffuer fötter. Och giorde itt klädhe vthi tabernaklens dör stickat aff golt silke, skarlakan, rosenrödt, hwitt twinnat silke, och fem stolpar ther til medh theras knappar, och offuerdrogh theras knappar och giordar medh guld, och fem koppar fötter ther til.

	XXXVII. Capitel.
OCh Bezaleel giorde Arcken aff furoträä halff tridie alen long, halfannor alen breedh och högh, och offuerdrogh honom medh klart guld innan och vthan, och giorde honom en gyllene krantz om kring, och gööt fyra gyllene ringar til hans fyra hörner, på hwario sidhonne twå. Och giorde stenger aff furoträä, och offuerdrogh them medh guld, och satte them vthi ringana på sidhonne aff Arcken, så at man kunde bära honom.
	Och han giordhe Nådhastolen aff klart guld, halfftridie alen long och halfannor alen breedh, och giorde twå Cherubim aff tett guld på bådha endenar aff Nådhastolenom, en Cherub på thenna endan, en annan på then andra endan, och the Cherubim vthreckte sina wingar offuan offuer, och offuerskyylte ther medh Nådhastolen, och theras anlete stogho twert emoot huar annars, och sågho på Nådhastolen.
	Och han giorde bordet aff furoträä, twå alna longt, een alen breedt, lch halffannor alen högt, och offuerdrogh thet medh klart guld, och giorde ther en gyllene krantz omkring, och giorde ther ena listo omkring ena hand breedt högh, och giorde en gyllene krantz omkring listona. Och gööt ther til fyra gyllene ringar, och satte them på sina fötter j all fyra hörnen, hardt vnder listonne, så at stengerna woro ther vthi, ther man bordet medh baar, Och giorde stenrna aff furoträä, och offuerdrogh them medh guld, at man skulle bära bordet ther medh. Och giorde teslikes aff klart guld reedhscapen

#135 på bordet, faat, skedar, kannor och skålar, ther man medh vth och in skenckte.
	Och giorde liusastakan aff klart tett guld, ther på woro, leggen, röör, {skå lar} [skålar], knöpar och blomor. Sex röör gingo vth aff sidhonar, på hwario sidhonne tree röör, Tree skålar såsom mandelnötter woro på huar röör, medh knöpar och blomor. Men på liusastakanom woro fyra skålar medh knöpar och blomor, jw vnder twå röör en knöp, så at sex röör gingo vthaff honom, och hans knöpar och röör ther vppå, och war alt klart tett guld.  Och giorde the siw lampor medh theras liusanäpor och slecketyygh, aff klart guld. Aff en centener guld giorde han honom och all hans tyygh.
	Han giorde ock röökaltaret aff furoträä en alen longt och breedt, rett fyrakant, och twå alna högt medh sijn horn, och offerdrogh thet medh klart guld, tess taak och weggiar alt omkring och tess horn, Och giorde ther en krantz omkring aff klart guld, och twå gyllene ringar vnder krantzen på bådha sidhor, så at man sette stengerna ther vthi, och baar thet ther medh, Men stengerna giorde han aff furoträä, och offuerdrogh them med guld. 
	Och giorde then helgha smörieolion, och röökwerck aff reent specerij effter Apothecare konst.

	XXXVIII. Capitel.
OCh giorde brenneoffers altaret aff furoträä, fem alna longt och breedt, rett fyrakant, och tree alna högdt. Och giorde fyra horn som vthgingo aff fyra hörner, och offuerdrogh them medh koppar. Och giorde allahanda reedhscap til altaret, trogh, skofflar, becken, eeldgafflar, kolpannor, alt aff koppar. Och giorde på altaret en galler, såsom itt näät om kring aff koppar, jfrå nedhan vp ått in til halffwäghes på altaret, och gööt fyra ringar på the fyra hörnen aff koppar galleren, til stengerna, them giorde han aff furoträä, och offuerdrogh them medh koppar, och satte them in vthi ringana på sidhonne aff altaret, at man baar thet ther medh. Och giorde thet iholt.
	Och giorde twättokaret aff koppar, och tess foot ock aff koppar twert emoot häranar, som för dörenne aff witnesbyrdzens tabernakel lågho.
	Och giorde han en gård, på södhra sidhonne en bonat hundradhe alna long, aff twinnat hwitt silke, medh hans tiwghu stolpar, och tiwghu fötter aff koppar, men theras knappar och giordar aff silffuer. Sammalunda ock på nörra sidhonne hundradhe alna medh tiwghu stolpar, och tiwghu fötter aff koppar, men theras knappar och giordar aff silffuer. På westra sidhonne femtiyo alna, medh tiyo stolpar och tiyo fötter, men theras knappar och giordar aff silffuer. På östra sidhonne femtiyo alna, femton slna på huario sidhonne widh porten aff gårdenom, jw medh tree stolpar och tre fötter, så at aller bonadhen til gården war aff twinnat hwitt silke, och fötterna til stolpanar aff koppar, och theras knappar och giordar aff silffuer, så at theras knappar woro offuerdraghne medh silffuer, men theras giordar woro aff silffuer på alla stolparna j gården. Och klädhet til ingången på gårdenom, giorde han stickat aff golt silke, skarlakan rosenrödt, och twinnat hwitt silke, tiwghu alna longt, och fem alna högdt, effter thet mååt som bonadhen war til gården, ther til fyra stolpar och fyra fötter aff koppar, och theras knappar aff silffuer, och theras knappar offuerdragne, och theras giordar aff silffuer. Och alla pålanar til tabernaklet och til gården alt omkring woro aff koppar.
	Thetta är nu summan aff thet som witnesbyrdzens tabernakel tilhörde, thet förtaldt är, såsom Mose sagdt hadhe, til Leuiternes Gudz tienst

#136 vnder Jthamars hand, som war Prestens Aarons son, huilkit Bezaleel Vrj son, Hurs sons aff Juda slechte giorde, alt såsom HERREN hadhe budhit Mose. Och medh honom Ahaliab Ahisamachs son aff Dans slechte, en mestare til snidha, til wircka, och til sticka medh golt silke, skarlakan, rosenrödt, och hwitt silke.
	Alt thet guld, som förarbetat wardt j thetta hela Helghedomens werck, thet til Weefftoffer giffuit wardt, war niyo och tiwghu centener, siwhundrat och tretiyo Siklar, effter Helghedomens Sikel. Men siffwret som kom jfrå menighetenne, war hundradhe centener, tusende siuhundradhe fem och siwtiyo Siklar, effter Helghedomens Sikel. Så mång hoffuudh så monga halffua Siklar, effter Helghedomens Sikel, aff alla them, som reknadhe wordo, jfrå tiwghu åår, och ther offuer, sex hundrat tusend, try tusend, fem hundrat och femtiyo.
	Vthaff the hundrat centener silffuer gööt man fötterna til Helghedomen, och fötterna til forlotten hundradhe fötter vthaff hundradhe centener, jw en centener til foten. Men vthaff the tusend siwhundrat, och fem och siwtiyo Siklar, wordo giorde knappanar til stolpanar, och theras knöpar offuerdraghna, och theras giordar.
	Weefftoffret aff koppar war, siwtiyo centener, tw tusend och fyrahundrat Siklar, ther aff wordo giorde fötterna vthi dörenne til {witnes byrd zens} [witnesbyrdzens] tabernakel, och koppar altaret, och koppar galren ther til, och all {reedh scapen} [reedhscapen] til altaret, ther til fötterna til gården alt omkring, och fötterna j ingången på gårdenom, alle pålanar til tabernaklet, och alle pålanar til gården alt omkring.

	XXXIX. Capitel.
MEn aff thet gola silket, skarlakanet, och rosenrödt, giorde the Aaron embetzklädher til at tiena j Helghedomenom, såsom HERREN hadhe budhit Mose.
	Och han giorde lijffkiortelen aff guld, golt silke, skarlakan, rosenrödt, och twinnat hwitt silke, och vthslogh guldet, och skaar thet j trådhar, så at man kunde konsteligha wircka thz in medh thet gola silket, skarlakan rosenrödt, och hwita silket, och giorde så at man samman föghde honom på bådha axlar. och bant honom tilhopa på bådha sidhor, och beltet war aff samma konst och werck, aff guld, golt silke, skarlakan, rosenrödt, och twinnat hwitt silke, såsom HERREN hadhe budhit Mose.
	Och the tilreedde twå Onichiner stenar omfattadhe j guld, vthgraffna aff steensnidhare medh Jsraels barnas nampn, och fäste them på axlanar aff lijffkiortelen, at the skulle wara åminnelse stenar til Jsraels barn, såsom HERREN Mose budhit hadhe.
	Och the giorde skiölden effter then konst och werck som lijffkiortelen war, aff guld, golt sulke, skarlakan, rosenrödt, och twinnar hwitt silke, så at han war fyrakant och twefall, een hand long och breedh, och fylte honom medh gyra radhar stenar. Then första radhen war en Sarder, Topatz och Smaragd. Then andra, en Rubijn, Saphyr och Demant. Then tridie, en Lyncurer, Achat och Ametihist. Then fierde, en Turkos, Onicher och Jaspis, omfattadhe j guld j alla radhanar. Och stenanar stodho graffne aff steensnidharena, effter the tolff Jsraels barnas nampn, huar thera aff sitt nampn effter the tolff slechten.
	Och the giorde til skiölden kädhor vp åt klart guld, och tw gyllene spenner, och twp gyllene ringar, och fäste the twå ringar widh tw hörnen aff skiölden, och the twå gyllene kedhonar satte the vthi the twå ringar på

#137 hörnen aff skiölden. Men the twå endar aff the gyllene kedhor läto the {kom ma} [komma] in til the tw spennen, och hakadhe them in til hörnen aff lijff kiortelen twert emoot huart annat.
	Och giorde twå andra gyllene ringar, och knepte them widh the andra tw hörnen aff skiölden nedhan til, så at han lågh hardt in på lijf kiortelen. Och giorde twå andra gyllene ringar, them giorde the på the tw hörnen nedhan til på lijffkiortelen twert emoot huar annan, ther lijffkiortelen nedhan til samman gåår, och wardt skiölden medh sina ringar knept in til {liffkior telens} [lijffkiortelens] ringar medh itt golt snöre, så at thz lågh hardt in til lijffkiortelen, och icke foor lösst ifrå lijffkiortelen, såsom HERREN hadhe budhit Mose.
	Och han giorde silkes kiortelen vnder lijffkiortelen, then all wirckat war medh golt silke, och hans hoffuudzsmogh mitt offuan vppå, och een boorda omkring huffuudzsmoghet fållat, at thet icke skulle gå sönder. Och the giorde på hans fåll granat äple aff golt silke, skarlakan, rosenrödt, och twinnat hwitt silke, Och giorde biellor aff klart guld, them satte the emellan the granat äplen all omkring på fållen aff then silkes kiortelen, jw itt granat äple och een biella alt om kring, til at tiena ther vthi, såsom HERREN hadhe budhit Mose.
	Och giorde teslikes then trånga kiortelen, wirckat aff hwitt silke til Aaron och hans söner, och hatten aff hwitt wilke, och skiöna huffuor aff hwitt silke, och nedherklädhet aff twinnat hwitt linnet, och thet stickadha beltet aff twinnat hwitt silke, golt silke, skarlakan, rosenrödt, såsom HERREN hadhe budhit Mose.
	The giorde ock ennespannet på then helgha kronona aff klart guld, och groffuo scrifft ther vppå, HERRANS heligheet, och bundo itt golt snöre ther widh, at thet motte kneppas offuan på hatten, såsom HERREN hadhe budhit Mose.
	Alt så war fulbordat hela wercket til witnes byrdzens tabernakels boning, Och Jsraels barn giorde alt thet HERREN hadhe budhit Mose, och hadhe boningen til Mose, tabernaklet, och all tess reedhscap, spenner, brädher skotstenger, stolpar, fötter, teckilset aff rödhlett wädhurskin, teckilset aff tachsskin, och forlotten, witnes byrdzens Arck med sina stenger, {Nådha stolen} [Nådhastolen], bordet medh all tess reedhscap, och skodhobrödhen, then skiöna liusastakan tilreddan medh lamponar, och all sin reedhscap, och olio til lyssning, gyllene altaret och smörielsen och gott röökwerck, klädhet j tabernaklens dör, koppar altaret, och tess koppar galrar, medh sina stenger och all sin reedhscap, twättokaret medh sin foot, bonadhen til gården med sina stolpar och fötter, klädhet til ingången ått gårdenom medh sijn togh och pålar, och all reedhscap som behöffdes til boningenes tienst witnes byrdzens tabernakels, Aarons Prestens embetzklädher til at tiena j Helghedomenom, och hans söners klädher, til at the skulle göra Presta embetet. All ting såsom HERREN hadhe budhit Mose, giorde Jsraels barn til alla thenna tienistena. Och Mose sågh på alt thetta wercket, at the giorde såsom HERREN budhit hadhe, och welsignadhe them.

	XL.Capitel.
OCh HERREN taladhe medh Mose och sadhe, På första daghen j then första mnånadhen skalt tu vpsettia witnes {byrd zens} [byrdzens] tabernakel, och skalt ther vthi settia witnesbyrdzens Arck, och hengia forlotten för Arcken, Och skalt bära bordet tijtt, och redha thet til, och stella ther liusastakan, och lamponar settia ther vppå. Och sklt settia thet gyllene Röökaltaret för witnes byrdzens Arck, och vphengia klädhet j dörena af tabernaklet. Och Brenneoffers altaret skalt tu settia in för

#138 dörena aff witnesbyrdzens tabernakel, och twättokaret emellan witnesbyrdzens tabernakel och altaret, och låta ther watn in. Och göra gården omkring, och vphengia klädhet j ingången på gårdenom.
	Och skalt tagha smörieolio, och smöria tabernaklet och alt thet ther inne är, och skalt wiya thet medh all tess reedhscap, at thet skal wara helight. Och skalt smöria brenneoffers altaret medh all sin reedhscap, och wiyat, at thet skal wara alrahelghast. Skalt tu ock så smöria och wiya twättokaret medh tess foot.
	Och tu skalt haffua Aaron och hans söner fram för dörena aff witnesbyrdzens tabernakel, och twå them medh watn, och klädha på Aaron the helgha klädhen, och smöria och wiya honom, at han skal wara min Prester. Och haffua teslikes hans söner fram, och klädha vppå them the trånga kiortlana, och smöria them såsom tu haffuer smordt theras fadher, at the skola wara mine Prester. Och thenna smörielsen skola the haffua til itt ewigt Presterskap när theras effterkommande. Och Mose giorde alt thet HERREN honom budhit hadhe.
	Så wardt tabernaklet vpsatt j the andra årena, på första daghenom j then  första månadhen, Och tå Mose vpsatte thet, satte han fötterna och brädhen, och skotstengerna, och reeste vp stolpana, och streckte vth offuerteckilset til itt tabernakel, och ladhe tess teckilse offuan vppå, såsom HERREN honom budhit hadhe.
	Och toogh witnesbyrdet och ladhe thet in j Arcken, och satte stengerna på Arcken, och satte Nådhastolen offuan på Arcken, och baar Arcken in j tabernaklet, och hengde forlotten för witnesbyrdzens Arck, såsom HERREN honom budhit hadhe.
	Och satte bordet in vthi witnesbyrdzens tabernakel, på then sidhon j {ta-} tabernaklet Nörr vth vthan för forlotten, och giorde brödh redho ther vppå för HERRANOM, såsom HERREN honom budhit hadhe.
	Och satte teslikes liusastakan ther in twert offuer jfrå bordet, på then sidhon j tabernaklet södher vth, och lät komma lamponar ther vppå för HERRANOM, såsom HERREN honom budhit hadhe. Och satte gyllene altaret ther in för forlotten, och röökte ther vppå medh gott röökwerck, såsom HERREN honom budhit hadhe. Och hengde klädhet in j dörena aff tabernaklet. Men brenneoffers altaret satte han för dörena aff witnesbyrdzens tabernakel, och offradhe ther vppå brenneoffer och spyssoffer, såsom HERREN honom budhit hadhe.
	Och twättokaret satte han emellan witnesbyrdzens tabernakel och altaret, och lät watn ther in til at twå sigh med. Och Mose, Aaron och hans söner twådde theras hender och fötter ther vth, för ty the moste twå sigh när the gingo in vthi witnesbyrdzens tabernakel, eller trädde fram til altaret, såsom HERREN them budhit hadhe.
	Och giorde han gården redho, kring om tabernaklet och omkring altaret, och hengde klädhet j ingången på gårdenom. Och alt så fulkompnadhe Mose thet hela wercket.
	Och så offuerterckte en molnskyy witnesbyrdsens tabernakel, och HERRANS herligheet vpfylte tabernaklet. Och Mose kunde icke gå in vthi witnesbyrdzens tabernakel, så lenge som molnskyyn bleff ther offuer, och HERRANS herligheet vpfylte tabernaklet.
	Och när molnskyyn gaff sigh vp jfrå tabernaklet, så foro Jsraels barn så offta som the reeste. När molnskyyn icke gaff sigh vp, tå foro the intet, alt in til then daghen han sigh vpgaff, för ty HERRANS molnskyy war om daghen offuer tabernaklet, och om natten war eeld ther inne, för hela Jsraels hwss öghon, så lenge the reeste.
Enden på then andra Boken Mose.

[Deuteronomion, Then Femte Boken Mose]
#223
Deuteronomion, Then Femte Boken Mose.
THetta äro the ord som Mose taladhe til hela Jsrael på hijnsidhon Jordan j öknenne, på then marckenne emoot rödha haffuet emellan Paran och Thophel, Laban, Hazeroth och Disahab, elloffua daghsresor jfrå Horeb then wäghen om Seirs bergh, in til Kades Barnea. Och thet skeedde j fyratiyonde årena på första daghen j them elloffte månadhenom, Tå taladhe Mose medh Jsraels barn, alt thet HERREN honom til them budhit hadhe, sedhan at han hadhe slaghit Sihon the Amoreers Konung, som j Hesbon boodde. Ther til Og Konungen j Basan, som j Astaroth och j Edrej boodde.
På hijnsidhon Jordan j the Moabiters lande begynte Mose vthleggia thenna laghen, och sadhe, HERREN wår Gudh taladhe medh oss på Horebs bergh och sadhe, J haffuen lenge nogh warit widh thetta berghet, wender idher och dragher åstadh, at j må komma til the Amoreers bergh, och til alla theras grannar, til marck, på bergh och j dalar, söder vth, och emoot haffzens hampn j Canaans lande, och til berghet Libanon, alt in til then stora elffuena Phrath. Sij, iagh haffuer giffuit idher landet som för idher ligger, gåår ther in och intagher thet, såsom HERREN idhra fädher, Abraham, Jsaac och Jacob sworit haffuer, at han them och theras sädh effter them thet giffua wille.
Tå sadhe iagh til idher på samma tijdhen, Jagh förmå icke allena bestå idher, för ty HERREN idhar Gudh haffuer förökat idher, så at j på thenna dagh ären såsom stiernonars taal på himmelen (HERREN idhra fädhers Gudh göre idher än nu mång tusend meer, och welsigne idher, såsom han idher sagdt haffuer) Huru kan iagh allena sådana mödho och tunga och trettor dragha aff idher? tagher vth aff idher wijsa och förstondugha män, the som ibland idhra slechter bekende äro, them wil iagh vpsettia idher för höffuitzmän.
Tå swaradhe j migh och sadhen, Thet är en godh tingh ther tu om talar at tu göra wil. Så toogh iagh the yppersta aff idhra slechter, wijsa och bekenda män, och satte them offuer idher til höffuitzmän, offuer tusende, offuer hundradhe, offuer femtiyo, offuer tiyo, och ämbetes män j idhra slechter. Och bödh idhra domare på samma tijdh, och sadhe, Förhörer idhra brödher, och dömer rett emellan hwar man och hans brodher, och fremlingen. J skolen ingen person ansee j domen, vthan skolen höra then litzla såsom then stora, och icke haffua försyyn för någhon manz person, ty {doms ämbetit} [domsämbetit] hörer Gudhi til. Om någhor saak warder idher förswår, them läter komma til migh, at iagh må then höra. Alt så bödh iagh idher på then tijdhen alt thet j göra skullen.
Så drogho wij vth jfrå Horeb, och wandradhe genom the hela öknena (then stoor och gruffueligh är, såsom j seedt haffuen) vppå then wäghen til the Amoreers bergh, såsom HERREN wår Gudh oss budhit hadhe, och komo in til Kades Barnea. Tå sadhe iagh til idher, J ären kompne
#224 in til the Amoreers bergh, thet HERREN wår Gudh oss giffua skal. Sij, landet för tigh, huilket HERREN tin Gudh tigh giffuit haffuer, Dragh tijt vp, och tagh thet in, såsom HERREN tine fädhers Gudh tigh sagdt haffuer, fruchta tigh intet och gruffua tigh intet.
Så kome j til migh alle, och sadhen, Lät oss senda någhra män fram för oss som bespeya oss landet, och säya oss igen, huilken väghen wij skole dragha ther in, och the städher ther wij inkomma skole. Thet nöghde migh wel, och toogh vthaff idher tolff män, vthaff hwart slechtet en. Tå the samme gingo åstadh, och drogho vp på berghet, och komo til then becken Escol, så skodhadhe the thet, och togho landzens frucht medh sigh, och båro nedher til oss, och bodhadhe oss igen, och sadhe, Landet är gott som HERREN wår Gudh oss giffuit haffuer.
Men j willen icke dragha tijt vp, och bleffuen HERRANS idhor Gudz orde ohörsamme, och knorradhen j idhor tiäll, och sadhen, HERREN är oss hetsk, ther före haffuer han fördt oss vthu Egyptj land, på thet han skal giffua oss j the Amoreers hender til at förgöra oss. Hwadh skulle wij ther vppe? Wåre brödher haffua förfärat wår hierta, och sagdt, Thet folcket är större och höghre än wij, städhernar äro store och bemuradhe vp til himmelen. Ther til haffue wij seedt ther Enakims barn.
Och iagh sadhe til idher, Gruffuer idher icke, och fruchter idher intet för them, HERREN idhar Gudh dragher för idher, och han skal strijdha för idher, såsom han haffuer giordt medh idher j Egypten för idhor öghon, och j öknenne, ther tu seedt haffuer huru HERREN tin Gudh tigh burit haffuer, såsom en man bäär sin son, j allom them wägh ther j wandrat haffuen, in til tess j til thetta rvmet kompne ären. Men j skötten ther intet om, at j motten troodt HERRANOM idhrom Gudh then för idher gick til at wijsa idher the rwm ther j idher läghra skullen, om nattena j eeld, at han skulle wijsa idher wäghen then j gå skullen, och om daghen j molnskyyn.
Tå nu HERREN hörde idhart roop, wardt han wreedh och swoor, och sadhe, Jngen aff thetta onda slechtet skal få see thet godha landet som iagh sworet haffuer at giffua theras fädher, förvthan Caleb Jephunne son han skal see thet. honom wil iagh giffua thet landet ther han på stighit haffuer, och hans barnom, ther före at han haffuer troligha effterfolgt HERRAN. Och wardt HERREN wreedh på migh för idhra skul, och sadhe, Tu skalt icke heller komma ther in. Men Josua Nun son som tin tienare är, han skal komma ther in, styrck honom, ty han skal vthskiffta Jsrael arffuet, Och idhor barn om huilken j sadhen, The skola bliffua til itt rooff och idhra söner som på thenna dagh hwarcken weta gott eller ondt, the skola komma ther in, them skal iagh giffua thet, och the skola tagha thet in. Men wenden j om, och dragher ått öknenne then wäghen ått rödha haffuet.
Tå swaradhe j och sadhen til migh, Wij haffue syndat emoot HERRAN. Wij wilie tijt vp och strijdha, såsom HERREN wår Gudh oss budhit haffuer. Som j nu redho woren hwar j sitt harnisk, och skullen dragha vp på berghet, sadhe HERREN til migh, Sägh them, at the icke dragha tijt vp, ey heller strijdha, ty iagh är icke medh idher, at the icke warden slaghne för idhra fiendar. Tå iagh thetta sadhe idher, lydde j intet, och worden HERRANS ord ohörsame, och worden offuerdådughe, och droghen vp på berghet. Så drogho the Amoreer vth, som på berghet boodde, emoot idher, och iaghadhe idher, såsom bijn göra, och slogho idher j Seir alt in til Harma. Tå j nu igen komen, och greten för HERRANOM, wille HERREN icke höra idhra föst, och böghde sijn öron intet til idher. så bleffue j vthi Kades en longan tijdh.
#225
Annat Capitel.
TÅ wende wij om och drogho vth j öknena, på then wäghen til rödha haffuet, såsom HERREN sadhe til migh, och droghom om kring Seirs bergh en longan tijdh. Och HERREN sadhe til migh, J haffuen nu nogh draghit kring om thetta berghet, wenden idher nörr vth, och biudh folckena, sägh, J skolen dragha genom idhra brödhers Esau banars grensor, som boo j Seir, och the skola fuchta för idher. Men förwarer idher granneligha, at j icke slå vppå them, ty iagh skal icke giffua idher en foot breedt vthi theras land, För ty Esau barn haffuer iagh giffuit Seirs bergh til at besittia. Maten skolen j köpa aff them för idhra peningar then j äten, och watnet skolen j köpa aff them för peningar som j dricken. Ty HERREN tin Gudh haffuer welsignat tigh j alla tina henders gerningar. han haffuer lagdt på hiertat titt resande genom thenna stora öknena, Och HERREN tin Gudh haffuer j fyratiyo åår warit när tigh, så at tigh intet haffuer fattas.
Tå wij nu genom wåra brödher Esau barn draghne woro, som på Seirs bergh boodde, på then wäghen then marckennes jfrå Elath och Ezeongaber, wende wij om och gingom then wäghen genom the Moabiters ökn. Tå sadhe HERREN til migh, Tu skalt ingen skadha göra the Moabiter, eller slå vppå them, ty iagh wil intet giffua tigh aff theras land til at besittia. För ty Lotz barn haffuer iagh giffuit Ar til at besittia. The Emim haffua j förtijdhen boodt ther vthi huilke woro itt stoort, starckt och höght folck, såsom Enakim, Man hölt them ock för Resar såsom Enakim, och the Moabiter kalla them ock Emim, Boodde ock j förtijdhen the Horiter j Seir, och Esau barn fördriffuo och förladhe them före sigh, och boodde j theras stadh, såsom Jsrael sijns besitninges lande giorde, thet HERREN them gaff.
Så warer nu redho, och dragher offuer then becken Sared. Och wij drogho ther offuer. Men tijdhen mädhan wij drogho jfrå Kades Barnea, in til tess wij komo offuer then becken Sared, war otta och tretiyo åår, til tess alle strijdzmän dödhe woro j läghrena, såsom HERREN them sworit hadhe. Ther til war ock HERRANS hand emoot them, at the förgingos vthu läghret, til tess the woro åtgångne.
Tå alle strijdzmännenar åttgångne woro, at the dödhe woro ibland folcket, taladhe HERREN medh migh, och sadhe, J dagh skalt tu dragha genom the Moabiters landzendar widh Ar, och skalt komma in moot Ammons barn, them skalt tu ingen skadha göra, eller slå på them, Ty iagh wil icke giffua tigh Ammons banars land til besittia, för ty iagh haffuer giffuit thet Lotz barnom til at besittia. Thet haffuer ock reknat warit för Resars land, och haffua teslijkes j förtijdhenReser boodt ther inne. Och the Ammoniter kalla them Sammesumim, The woro itt stoort, starckt och höght folck, såsom Enakim. Och HERREN förgiorde them för them, och lät them besittia them, så at the skulle boo j theras stadh, såsom han giordt hadhe medh Esau barn som på Seirs bergh boo, tå han förgiorde för them the Horiter, och lät them besittia them, så at the haffua boodt j theras stadh, alt in til thenna dagh. Och the Capthorim drogho vthu Capthor, och förgiorde the Auim, som boodde j Hazerim, alt in til Gaza och boodde j theras stadh.
Warer redho, och dragher vth, och gåår offuer then becken widh Arnon. Sij, iagh haffuer giffuit j tina hender Sihon the Amoreers Konung j Hesbon medh hans land, begynna at intagha thet, och strijdh emoot them.
#226 J dagh wil iagh begynna, at all folck vnder himmelen skola fruchta och förskreckias för tigh, så at när the höra om tigh, skola the bäffua och sorgh haffua för tijn tilkommelse.
Tå sende iagh bodh vthaff öknenne östan effter til Sihon Konungen j Hesbon medh fridhsam ord, och lät säya honom, Iagh wil dragha genom titt land, och såsom wäghen löper, så wil iagh dragha. Jagh wil icke wijka antingen på then höghra eller then wenstra sidhona. Maat skalt tu sälia migh för penningar, at iagh åter, och watn skalt tu sälia migh för penningar, at iagh dricker. Jagh wil allenast til foot gå ther jgenom, såsom Esau barn migh giordt haffua, som boo j Seir, och the Moabiter som boo j Ar, til tess iagh må komma offuer Jordan, vthan thet landet som HERREN wår Gudh oss giffua skal.
Men Sihon Konungen j Hesbon wille icke at wij skulle dragha ther igenom, ty HERREN tin Gudh förhärde hans sinne, och förstockadhe hans hierta, på thet han skulle giffua honom j tina hender, såsom tu nu seer. Och HERREN sadhe til migh, Sij, iagh haffuer begynnat at giffua för tigh Sihon och hans land, begynna til at intagha och besittia hans land. Och Sihon droogh vth emoot oss medh alt sitt folck til strijdh til Jahza. Men HERREN wår Gudh gaff honom för oss, at wij slogho honom medh hans barn, och alt hans folck.
Så wunno wij på samma tijdhen alla hans städher, och til spillo gåffuom alla städher, bådhe män, quinnor och barn, och lätom ingen igen bliffua, vthan booscapen togho wij för oss. Och thet byte aff städhernar som wij wunno jfrå Aroer som ligger på strandenne vth medh then becken widh Arnon, och jfrå then stadhen j dalenom alt in til Gilead. Jngen stadh war som sigh kunde beskydda för oss. HERREN wår Gudh gaff altsamman för oss, vthan til Ammons banars land kom tu icke, eller til någhot thet som war widh then becken Jabok, eller til the städher på berghena, eller til någhot thet HERREN wår Gudh oss förbodhit hadhe.

Tridie Capitel.
OCh wij wende om, och drogho vp then wäghen til Basan. Och Oogh Konungen j Basan drogh vth emoot oss medh alt sitt folck til at strijdha widh Edrej. Men HERREN sadhe til migh, Fruchta tigh intet för honom, ty iagh haffuer giffuit honom j tina hender, och alt hans folck medh hans land, och tu skalt göra medh honom, såsom tu giorde medh Sihon the Amoreers Konung, then j Hesbon satt. Altsä gaff HERREN wår Gudh ock Konung Oogh j Basan j wåra hender medh alt hans folck, så at wij slogho honom til tess honom intet igen bleff.
På samma tijdh wunno wij alla hans städher, och war ingen stadh then wij honom icke afftoghom, sextiyo städher, Hela then engden Argob j Ogs rike som war j Basan. Alle thenne städher woro faste medh högha murar, portar och bomar, förvthan andra ganska monga småstädher som ingen mwr hadhe, och gåffuom them til spillo, såsom wij medh Sihon Konungenom j Hesbon giordt hadhe, Alla städher gåffuo wij til spillo bådhe medh män, quinnor och barn. Men allan booscapen och roffuet aff städhernar togho wij för oss.
Altså togho wij j then tijdhen landet vthu the twå Amoreers Konungars hender på hijnsidhon Jordan, jfrå then becken widh Arnon, alt in til thet berghet Hermon, huilket the Zidonier Sireon kalla, men the Amoreer kalla thet Senir. Alla the städher på slettenne, och hela Gilead, och hela
#227 Basan alt in til Salcha och Edrej, som äre städher j Ogs rike j Basan. Ty allena Konung Oogh j Basan war än nu igen vthaff the Resar. Sij, hans säng aff jern är här j Rabath som hörer Ammons barnom til, niyo alna long, och fyra alna breedh effter ens manz almbogha.
Så togho wij tå lanthetin på then tijdhen, jfrå Aroer, som ligger när becken widh Arnon. Och halffua landet aff Gileas bergh medh tess städher, gaff iagh the Rubeniter och Gadditer, men thet offuer war j Gilead, och hela Basan aff Ogs rike, gaff iagh then halffua slechtenne Manasse, then hela engden Argob medh hela Basan, som kallas the Resars land. Jair Manasse son, fick then hela engden Argob alt in til Gessurj och Maachathi landzendar, och kalladhe Basan effter sitt nampn, Hanoth Jair, alt in til thenna dagh. Men Machir gaff iagh Gilead, och the Rubeniter och Gadditer gaff iagh en deel aff Gilead, alt in til becken widh Arnon, mitt j becken ther landamäret är, och alt in til then becken Jabok, och Jordan (then landamäret är) jfrå Cinereth in til haffuet widh slettmarckena, nemligh, salt haffuet nedhan widh berghet Pisga öster vth.
Och iagh bödh idher på samma tijdhen, och sadhe, HERREN idhar Gudh haffuer giffuit idher thetta landet at intagha thet, så dragher nu wäpnadhe för idhra brödher Jsraels barn, alle j som strijdhsamme ären, förvthan idhra hustrur, barn och booscap (ty iagh weet at j haffue mykin booscap) läter them bliffua vthi idhra städher, som iagh idher giffuit haffuer, til tess HERREN läter ock idhra brödher komma til roligheet såsom idher, at the ock intagha thet land, som HERREN theras Gudh them giffua skal på hijnsidhon Jordan, sedhan skolen j vmwenda til idhor besitning, then iagh idher giffuit haffuer.
Och iagh bödh Josua på samma tijdhen, och sadhe, Tijn öghon haffua seedt alt thet som HERREN idhar Gudh thenna twå Konungar giordt haffuer, så warder han ock görande all Konunga rike tijt tu dragher, fruchter idher intet för them, ty HERREN idhar Gudh strijdher för idher.
Och iagh badh HERRAN på then tijdhen, och sadhe, HERRE HERRE, tu haffuer begynt wisa tinom tienare tina herligheet och tina starcka hand, Ty huilkin är then Gudh j himmelen eller på iordenne, som {för må} [förmå] effter tijn werck och tijn macht göra? Lät migh gå och see thet godha landet på hijnsidhon Jordan, the godha bergh, och Libanon. Men HERREN wart wredh på migh för idhra skul, och bönhörde migh intet, vthan sadhe til migh, Lät bliffuat, tala intet meer ther om för migh. Stijgh vp på höghden aff berghet Pisga, och häff tijn öghon vp wester vth, och nörr vth, och södher vth, och öster vth, och see thet medh öghonen, ty tu skalt intet gå vthoffuer thenna Jordan, Vthan biudh Josua at han är tröst och frijmodigh, För ty han skal gå offuer Jordan för folcket, och skal vthskiffta them landet som tu seendes warder. Så bleffue wij tå j then dalen in moot Peors hws.

Fierde Capitel.
OCh nu hör Jsrael the bodh och retter, som iagh idher lärer, at j them göra skole, på thet j må leffua, och inkomma och intagha landet, som HERREN idhra fädhers Gudh idher giffuer. J skolen intet leggia ther til, som iagh idher biudher, och skolen ey heller tagha ther någhot jfrå, på thet j måghen bewara HERRANS idhar Gudz bodh,
#228 som iagh biudher idher. Jdhor öghon haffua seedt hwadh HERREN giordt haffuer medh BaalPeor, ty alla the som effterfolgde BaalPeor, them haffuer HERREN tin Gudh förgiordt ibland idher. Men j som {hål len} [hållen] idher in til HERREN idhar Gudh, j leffuen alle på thenna dagh. Sij, iagh haffuer lärdt idher bodh och retter, såsom HERREN min Gudh migh budhit haffuer, at j så göra skolen j landet ther inkommandes warden til at intagha thet.
Så behåller thet nu, och gören thet. Ty så warder idhor wijsheet och förstånd berömd för all folck, när the hörandes warda all thenna bodh, så at the skola säya, Sij, huilket wijst och förståndugt folck thetta är, och itt herlighit folck. Ty hwadh folck är så herlighit, huilko Gudhanarr så nalkas, såsom HERREN wår Gudh, så offta som wij åkalla honom? Och huar är någhot så herlighit folck, som så retferdugha sedher och bodh haffuer, såsom all thenna laghen, som iagh idher på thenna daghen föregiffuer.
Så förwara tigh nu och tina siäl granneligha, at tu icke förgäter hwadh för tijn öghon skeedt är, och at thet icke gånger vthu tino hierta j alla tina lijffs daghar, Och skalt förckunna tinom barnom och tinom banarbarnom then daghen, tå tu stoodh för HERRANOM tinom Gudh widh berghet Horeb, och HERREN til migh sadhe, Församla migh folcket, at iagh skal läta them höra mijn ord, och lära fruchta migh j alla theras lijffs daghar på iordenne, och lära sijn barn.
Och j gingen fram och stodhen nedher vnder berghet, och berghet brann halffuäghes vp til himmelen. och ther war mörcker, moln och tökna. Och HERREN taladhe medh idher mitt vthu eelden, hans ordz röst hörden j, men ingen lijknelse såghen j vthan röstena. Och han förckunnadhe idher sitt förbund, thet han idher bödh at göra, nemligha, the tiyo ord, och screff them på twå steentafflor. Och HERREN bödh migh på samma tijdhen, at iagh skulle lära idher bodh och retter, at j ther effter göra skullen vthi the lande ther j indraghen til at intagha thet.
Så förwarer nu idhra siälar wel, ty j haffuen ingen lijknelse seedt på then daghen, tå HERREN taladhe medh idher vthu eelden på berghena Horeb, på thet j icke skole förderffua idher, och göra idher någhot beläte, thet en man lijkt är, eller quinno, eller diwre på iordenne, eller foghle vnder himmelen, eller matke som kräker på iordenne, eller fiske j watnena vnder iordenne. Ock at tu icke heller vphäffuer tijn öghon til himmelen, och seer solen, och månan, och stiernonar, hela himmelens häär, och faller aff, och tilbedher them, och tienar them, huilka HERREN tin Gudh förskickat haffuer allom folckom vnder hela himmelen.
Men idher haffuer HERREN vptaghit, och fördt idher vthu jern vgnen, nemligha vthu Egypten, at j skulle wara hans arffolck, som thet ock är j thenna dagh. Och HERREN wardt wreedh på migh för idhra gerningar skul, så at han swoor, at iagh icke skulle komma offuer Jordanen, eller j thet godha landet, som HERREN tin Gudh tigh til arffuedeel giffua skal, vthan iagh moste döö j thetta land, och skal icke gå offuer Jordanen, men j skolen gå ther offuer, och intagha thet godha landet.
Så tagher idher nu wara, at j HERRANS idhars Gudz förbund icke görgäten, thet han medh idher giordt haffuer, och icke görer beläte til någhrahanda lijknelse, såsom HERREN tin Gudh tigh budhit haffuer. För ty, HERREN tin Gudh är en frätande eeld, och en nijtelskande Gudh.
När j nu födhen barn, och banarbarn, och boon på landena, och förderffuen idher, och gören idher beläte, til någhrahanda lijknelse så at j gören illa för HERRANOM idhrom Gudh, och förtörnen honom, så kallar iagh j thenna dagh himmel och iord til witne offuer idher, at j skole snart
#229 förgåås vthaff landena, vthi huilket j ingåån offuer Jordanen, til at intagha thet. J skolen icke lenge bliffua ther vthi, vthan skolen förgiorde warda, och HERREN skal förströö idher ibland folck, och j warden itt fögho folck quarr bliffuandes ibland Hedhninganar, tijtt HERREN idher driffuande warder. Ther skalt tu tiena affGudhom, som menniskio handawerck äro, stock och steen, huilke huarcken see, eller höra, eller äta, eller luchta.
Om tu tå ther söker HERRAN tin Gudh, så skalt tu finna honom, om tu söker honom aff allo hierta och aff allo siäl. När tu bidhröffuat warder, och tigh all thenna tingen vppåkomma j the ytersta daghar, så skalt tu wenda tigh til HERRAN tin Gudh, och skalt höra hans röst. För ty HERREN tin Gudh är en barmhertigh Gudh, han warder tigh icke offuergiffuandes eller forderffuandes, och skal han icke förgäta thet förbund medh tina fädher, som han them sworit haffuer.
Befrågha effter förtijdhen, som för tigh warit haffuer, jfrå then daghen tå Gudh skoop menniskiona på iordenne, jfrå then ena himmelens enda til then andra, om någhon tijdh een sådana stoor ting skeedd, eller tess like någhon tijdh hörd är, at någhot folck hadhe hördt Gudz röst talanddes vthu eelden, såsom tu hördt haffuer, och likwel leffuer. Eller om Gudh försökt haffuer at ingå, och tagha sigh itt folck mitt vthu eno folcke, genom {frelstilse} [frestilse], genom tekn, genom vnder, genom strijdh, och genom mechtugha hand, och genom vthrecktan arm, och genom stora syyner, såsom HERREN idhar Gudh alt thetta medh idher giordt haffuer för tijn öghon vthi Egypten.
Tu haffuer seedt thet, på thet tu skalt weta, at HERREN är allena Gudh, och ingen annar. Aff himmelen haffuer han lätit tigh höra sina röst, at han skulle lära tigh, och på iordenne haffuer han lätit tigh see sin stora eeld, och vthu eelden haffuer tu hördt hans ord, therföre at han tina fädher elskat, och theras sädh effter them vthwaldt haffuer. Och fördt tigh vthu Egypten medh sitt ansichte genom sina stora macht, på thet han skulle för tigh fördriffua stoor folck och starckare än tu äst, och föra tigh ther in, och giffua tigh theras land til arffuedeel, såsom thet tilståår j thenna dagh.
Så skalt tu nu weta j dagh, och leggia thet på hiertat, at HERREN är en Gudh offuan j himmelen och nedhre vppå iordenne, och ingen annan, at tu håller hans retter och bodh, som iagh j dagh biudher tigh, så warder tigh och tinom barnom effter tigh, welgåendes, at titt lijff skal lenge wara j landena, som HERREN tin Gudh tigh giffuer ewerdeligha.
Tå aff skilde Mose tree städher hijnsidhon Jordan öster vth, at tijt fly skulle hoo som sin nästa j hiäl sloghe medh wådha, och tilförenna icke hadhe warit hans owen, then skulle fly in vthi en aff the städher, på thet han motte bliffua widh lijff. Bezer j öknenne på then slät marckenne ibland the Rubeniter, och Ramoth j Gilead ibland the Gadditer, och Golan j Basan ibland the Manassiter.
Thetta är then lagh som Mose Jsraels barnom föregaff, och thetta är witnesbyrdet och bodh, och retter som Mose sadhe Jsraels barnom tå the vthu Egypten draghne woro, hijnsidhon Jordan vthi then dalenom in moot Peors hws, vthi Sihons lande the Amoreers Konungs som j Hesbon boodde, huilken Mose och Jsraels barn slogho, tå the vthu Egypten kompne woro, och togho han land in, ther til Ogs land Konungens j Basan, the twå Amoreers Konungars, som på hijnsidhon Jordan woro, öster vth, Jfrå Aroer, huilken på then beckens strand widh Arnon ligger, in til berghet Sion, ther är Hermon, Och alt släta landet hijnsidhon Jordan öster vth, alt in til haffuet, på slettenne, nedhan för berghet Pisga.
#230 

Femte Capitel.
Och Mose kalladhe hela Jsrael, och sadhe til them, Höör, Jsrael, the bodh och retter, som iagh j dagh talar för idhor öron, och lären them, och behåller them, at j gören ther effter. HERREN wår Gudh haffuer giordt itt förbund medh oss j Horeb, och haffuer icke giordt thetta förbundet medh wåra fädher, vthan medh oss, som nu här äre på thenna dagh, och alle leffue. Och haffuer ansichte moot ansichte talat med oss vthu eeldenom på berghet. Jagh stoodh på then tijdhen emellan HERRAN och idher, at iagh skulle föra HERRANS ord til idher. För ty j fruchtadhen idher för eeldenom, och gingen icke vp på berghet, och han sadhe.
JAGH ÄR HERREN tin Gudh, som tigh vthu Egyptj land fördt haffuer, vthu träldomens hws. TV SKALT INGA andra Gudhar haffua för migh. Tu skalt intet beläte göra tigh effter någhrahanda lijknelse, antingen thet offuan j himmelen är eller nedhre på iorden eller j watnena vnder iorden. Tu skalt icke tilbidia them, eller tiena them, ty iagh är HERREN tin Gudh, en nijtelskande Gudh, som heemsöker fädhernars misgerningar offuer barnen, in til tridie och fierde led, theras som migh hata, och bewijsar barmhertigheet på mång tusend, som migh elska och mijn bodh hålla.
TV SKALT ICKE misbruka HERRANS tins Gudz nampn, ty HERREN skal icke låta bliffua honom ostraffad, som hans nampn misbrukar.
SABBATGS DAGHEN skalt tu hålla, at tu honom helghar, såsom HERREN tin Gudh tigh budhit haffuer. Sex daghar skalt tu arbeta och göra alla tijn werck, men på siwnde daghen är HERRANS tins Gudz Sabbath, tå skalt tu intet arbete göra, icke heller tin son eller tijn dotter, eller tin tienare, eller tijn tienarinna, eller tin oxe, eller tin åssne, eller all tin booscap, eller fremlingen, som innan tina portar är, på thet at tin tienare och tienarinna mågha haffua roo så wel som tu. För ty tu skalt j hogh komma at tu wast ock en trääl vthi Egyptj land, och HERREN tin Gudh förde tigh ther vth medh mechtugha hand och vthrecktom arme. Therföre haffuer HERREN tin Gudh budhit tigh, at tu skalt hålla Sabbaths daghen.
TV SKALT hidhra tin fadher tina modher, såsom HERREN tin Gudh tigh budhit haffuer, på thet at tu må lenge leffua, och at tigh må welgå vthi the lande, som HERREN tin Gudh tigh giffua skal.
TV SKALT icke dräpa.
TV SKALT icke göra hoor.
TV SKALT icke stiäla.
TV SKALT icke bära falskt witnesbyrd emoot tin nästa.
TV SKALT icke haffua lust til tins nästes hustru.
TV SKALT icke begära tins nästas hws, åker, tienare, tienerinno, oxa, åssna, eller hwadh som helst honom tilhörer.
Thetta äro the ord, som HERREN taladhe til alla idhra menigheet vppå berghet, vthu eeldenom och molnena och töcknenne medh stora röst, och ladhe ther intet til, och screff them på twå steentafflor, och fick migh them.
När j hörden röstena vthu mörckret och berghet brinna j eelde, ginge j fram til migh alle offuerstar j idhra slechter, och idhre äldste, och sadhen, Sij, HERREN wår Gudh, haffuer låtit oss se sina herligheet och sitt 
#231 maiestat, och wij haffue hördt hans röst vthu eeldenom. J dagh haffue wij seedt at Gudh taladhe medh menniskiom, och the bleffuo j liffue. Och nu, hwj skole wij döö, så at then store eelden förtärer oss? Om wij offtare höra HERRANS wår Gudz röst, så moste wij döö. För ty, hwadh är alt köt, at thet höra må leffuandes Gudz röst tala vthu eeldenom (såsom wij) och kan leffua? Gack tu fram, och hör alt thet HERREN wår Gudh sägher, och sägh oss thet. Alt thet HERREN wår Gudh medh tigh talar, thet wilie wij höra och göra.
Tå HERREN hörde rösten aff idhor ord, som j taladen medh migh, sadhe HERREN til migh, Jagh haffuer hördt thetta folcks ord, som the medh tigh talat haffua, thet är alt gott, som the sagdt haffua. Ah thet the itt sådant hierta hadhe til at fruchta migh och til at hålla all mijn bodh j theras lijffzdaghar, på thet at them måtte gå wel, och theras barn ewinnerligha. Gack och sägh them, Går heem j idhor tiäll. Men tu skalt stå här för migh, at iagh talar medh tigh all lagh, och bodh och retter, som tu them lära skal, at the göra ther effter vthi landena, som iagh them giffua skal til at intagha.
Så behåller thet nu, at j må göra, såsom HERREN idhar Gudh idher budhit haffuer, och wijker icke hwarcken på höghra sidhon eller wenstra, vthan wandrer j alla the wäghar, som HERREN idhar Gudh idher budhit haffuer, på thet j måghe leffua, och idher skal wel gå, och j lenge leffuen j landena, som j intagha skolen.

6. Capitel.
Thetta äro nu the lagh och bodh och retter, som HERREN idhar Gudh budhit haffuer, at j them lära och göra skolen j landena, dit j indraghen til at intagha thet. At tu fruchtar HERRAN tin Gudh, och håller alla hans retter och bodh, som iagh biudher tigh, tu och tijn barn och tijn banarbarn, j alla idhra lijffzdaghar, på thet j skolen lenge leffua. Jsrael tu skalt höra och behållat, så at tu gör ock så, at tigh wel går, och warder mykit förökat, såsom HERREN tina fädhers Gudh tigh til sagdt haffuer itt land, ther miölk och hannogh vthi flyter.
Höör, Jsrael, HERREN wår Gudh är EN ENIGH HERRE. och tu skalt elska HERRAN tin Gudh, aff allo hierta, aff allo siäl, aff allo förmågho. Och thenna ord som iagh biudher tigh j dagh, skalt tu lägga på hiertat. och skalt skerpa them tinom barnom och ther om tala, när tu sitter j titt hws eller går vppå wäghen, när tu nedherlegger tigh eller vpståår, och skalt binda them för itt tekn på tinne hand, och skola wara tigh til itt åminnelse för tijn öghon, och skalt scriffua them på tijn hwss dörträä, och vppå dörena.
När nu HERREN tin Gudh låter tigh komma vthi landet, som han tina fädher Abraham, Isaac och Jacob sworit haffuer, tigh at giffua, stora och sköna städher som tu intet bygdt haffuer, och hws full medh alt gott, the tu intet vpfylt haffuer, och vthugna brunnar, them tu intet vthuggit haffuer, och wijngårdar och oliobergh som tu intet planterat haffuer, at tu må äta och mät warda, så tagh tigh wara, at tu icke förgäter HERRAN som tigh vthu Egyptj land vthu träldomens hws fördt haffuer, vthan skalt fruchta HERRAN tin Gudh, och tiena honom. Och swäria widh hans nampn. och skalt icke fölia andra Gudhar effter, thes folcks som om kring idher boo, ty HERREN tin Gudh är en nijtelskande Gudh ibland tigh, at HERRANS tins Gudz wredhe icke skal förgrymma sigh offuer tigh, och förgöra tigh aff iordenne.
#232
J skolen icke försökia HERRAN idhar Gudh, såsom j försökte honom j Massa, vthan skolen hålla HERRANS idhar Gudz bodh, och hans witnes byrder, och hans retter, som han budhit haffuer, at tu gör thet rett och gott är för HERRANS öghon, på thet tigh må gå wel, och tu inkommer och intagher thet godha landet, som HERREN sworit haffuer tina fädher, at han skal fördriffua alla tina fiendar för tigh, såsom HERREN sagdt haffuer.
När nu tin son j dagh eller j morghon fråggar tigh och sägher, Hwadh är thetta för witnesbyrder, bodh och retter, som HERREN wår Gudh idher budhit haffuer? Så skalt tu säya tinom son, Wij woro Pharaos trälar j Egypten, och HERREN förde oss vthu Egypten medh mechtugha hand. Och HERREN giorde stoor och ond tekn och vnder offuer Egypten och Pharao, och alt hans hws, för wår öghon, och förde oss tädhan, på thet han skulle införa oss och giffua oss thet land, som han wåra fädher sworit hadhe. Och bödh HERREN oss at göra effter alla thenna retter, at wij skole fruchta HERRAN wår Gudh, at oss wel går j alla wåra lijffzdaghar, såsom thet tilgår j thenna dagh, och thet skal wara oss til rettferdugheet för HERRANOM wårom Gudh, om wij hålle och göre all thenna bodhen, såsom han oss budhit haffuer.

Siwnde Capitel.
När HERREN tin Gudh förer tigh in vthi thet land, ther tu inkomma skalt, til at intagha thet, och nedherlegger mycket folck för tigh, the Hetheer, Girgaseer, Amoreer, Cananeer, Phareseer, Heveer och Jebuseer, sjuhanda folck, the som större äro och mechtughare än tu, Och när HERREN tin Gudh giffuer them för tigh, at tu slåår them, så skalt tu giffua them til spillo, och intet förbund medh them göra, eller någhon gunst bewijsa them, och skalt intet befrynda tigh medh them, Jdhra döttrar skalt tu icke giffua theras söner, och theras döttrar skole j icke tagha idhrom sönom. För ty the warda draghandes idhra söner jfrå migh, så at the tiena andra Gudhar. Så warder tå HERRANS wredhe förgrymmande sigh offuer idher, och snarligha förgör idher.
Vthan altså skolen j göra medh them, theras altare skolen j nedherriffua, theras stodhar nedherbryta, theras lundar affhugga, och theras affGudhar vpbrenna medh eelde. Ty tu äst itt heligt folck HERRANOM tinom Gudh, tigh haffuer HERREN tin Gudh vthwaldt til at tu skalt wara hans eghit folck vthaff all the folck som på iordenne äro. Jcke haffuer HERREN vptaghit och vthwaldt idher, ther före at j större på talet ären än annat folck, ty tu äst minst j all folck, vthan ther före at han elskadhe idher, och at han skulle hålla sin eedh, som han idhra fädher sworit hadhe, haffuer han vthfördt idher medh mechtugha hand, och haffuer frelst tigh vthu träldomens hws, vthu Pharaos hand Konungens j Egypten.
Så skalt tu nu weta, at HERREN tin Gudh, är en Gudh, en trofast Gudh, hållandes förbund och barmhertugheet them som elska honom och hålla hans bodh, j tusende ledher, och wedhergeller them som hata honom, för sitt ansichte, så at han förgör them, och skal icke fördröyat, at han them wedhergeller för sitt ansichte, som hata honom. Så behält nu the bodh och lagh och retter, som iagh tigh biudher j thenna dagh, at tu gör ther effter.
Och när j thenna retter hören, och hållen them, och gören ther effter, så warder HERREN tin Gudh ock hållandes thet förbund och barmhertigheet, som han tina fädher sworit haffuer. och skal elska tigh, welsigna 
#233 och föröka. Och skal welsigna tins lijffz frucht, och tins landz frucht, tina säd, wijn och olio, fruchtena aff tinne koo, och fruchten aff tijn fåår, på landet som han tina fädher sworit haffuer at giffua tigh. Welsignat warder tu vthoffuer all folck. Jngen ibland tigh skal wara ofruchtsam, ey heller ibland tin booscap. HERREN skal tagha jfrå tigh all krankheet, och skal icke kasta tigh någhon the Egyptiers onda siwkdom vppå, huilka tu förnummit haffuer, men han skal kasta them på alla them som tigh hata.
Tu skalt vpfräta alt thet folck, som HERREN tin Gudh tigh giffuandes warder. Tu skalt icke skona them, och icke tiena theras Gudhar, ty thet worde tigh til een snaro. Om tu sägher j titt hierta, Thetta folck är meer än iagh, huru kan iagh fördriffua them? Så fruchta tigh intet för them, Tenck vppå hwadh HERREN tin Gudh giorde Pharao och alle Egyptier, medh stoor försökelse, som tu medh öghonen seedt haffuer, och medh tekn och vnder, och genom mechtugha hand och vthrecktom arm, medh huilko HERREN tin Gudh tigh vthförde. Altså skal HERREN tin Gudh göra allom folckom som tu fruchtar före.
Ther til skal HERREN tin Gudh senda ibland them getingar, in til tess förgiordt warder hwadh som qwart är, och sigh för tigh förgömer. Gruffua tigh intet for them, ty HERREN tin Gudh är ibland tigh, then store och förfärlighe Gudhen. Han HERREN tin Gudh, skal vthrota tesse folcken för tigh, medh tijdhen thet ena effter thet andra. Tu kant icke hastugt förgöra them, på thet at diwren icke skola förökas emoot tigh på marckenne. HERREN tin Gudh skal giffua them för tigh, och skal slå them medh stoort slagh, in til tess han förgör them, och skal giffua theras Konungar j tina hender, och tu skalt förgöra theras nampn vnder himmelen. Jngen skal kunna tigh emoot stå, til tess tu förgör them.
Theras affgudhars beläte skalt tu brenna vp j eelde, och skalt intet begära vthaff silffuret eller gullet som ther vppå är, eller tagha thet til tigh, på thet at tu icke skalt förtagha tigh ther vthinnan. Ty sådant är HERRANOM tinom Gudh een styggelse, therföre skalt tu icke föra then styggelsen in vthi tit hws, at tu icke warder til spillo giffuin såsom ock thz är, vthan tu skalt haffua een vämielse och styggelse ther widh, ty thet är til spillo gifuit.

Ottonde Capitel.
ALl the bodh, som iagh biudher tigh j dagh, skolen j hålla, at j gören ther effter, på thet j måghe leffua och förökas, och komma in och intagha thet land, som HERREN idhra fädher sworit haffuer, och skalt tenckia på allan then wägh genom huilken HERREN tin Gudh tigh leedt haffuer, j thenna fyrotiyo åren j öknenne, på thet han skulle späkia och försökia tigh, at kunnogt skulle warda hwad j tino hierta war, om tu hölle hans bodh eller ey. Han späkte tigh, och lät tigh hungra, och spijsadhe tigh medh Man, thet tu och tine fädher intet kendt hadhe, på thet han skulle läta tigh weta, at menniskian leffuer icke allena aff brödh, vthan aff alt thet aff HERRANS mun gåår. Tijn klädher äro intet förslitijn på tigh, och tine föter äro intet swulnadhe j tesse fyratiyo åår.
Så finner tu jw j tino hierta, at HERREN tin Gudh tigh lärdt {haff uer} [haffuer], såsom en man lärer sin son. Så hålt nu HERRANS tins Gudz bodh, at tu wandrar j hans wäghar, och fruchtar honom. Ty HERREN tin Gudh förer tigh vthi itt gott land, j itt land ther becker och brunnar och diwp vthi äro, huilke vth medh berghen och in på slättena flyta, Jtt land ther hwete, korn, wijnträä, fikonträä och granatäpple vthi äro. Jtt land
#234 ther olioträä och hannogh vthi wexer. Jtt land ther tu skalt haffua brödh nogh til at äta, ther ock intet fattas. Jtt land huilkes stenar äro jern, ther tu ock koppar vthu berghen hugger. Och när tu ätit haffuer och är mätt, at tu tå loffuar HERRAN tin Gudh, för thet godha land, som han tigh giffuit haffuer.
Så tagh tigh nu wara, at tu icke förgäter HERRAN tin Gudh, ther medh, at tu icke håller hans bodh, och hans lagh, och retter, som iagh biuder tigh j dagh, at när tu ätit haffuer, och är mätt, och bygger skön hws ther tu vthi boor, och titt fää och fåår, och silffuer och gull, och alt thz tu haffuer förökas, at titt hierta tå icke vphäffues, och tu förgäter HERRAN tin Gudh, som tigh vthu Egyptj land fördt haffuer, vthu träldomens hws, och haffuer leedt tigh igenom thenna stora och förskreckeligha öknena, ther brennande ormar, och scorpion och torrheet och platt intet watn war, och lät tigh vthgå watn aff harda helleberghet, och spijsadhe tigh medh Man j öknenne, ther tine fädher intet aff wetat hade, på thet han skulle späkia och försökia tigh, och framdeles göra wel emoot tigh. Annars motte tu säya j tino hierta, Mijn krafft och mina henders starckheet haffuer migh thenna förmåghona giordt. Vthan tenck på HERRAN tin Gudh, ty han är then som krafft giffuer til at komma thetta åstadh, på thet han skulle fulkompna sitt förbund, som han tina fädher sworit hadhe, såsom thet tilgår j thenna dagh.
Men om tu förgäter tin Gudh, och fölger andra Gudhar effter, och tienar them, och tilbedher them, så betyghar iagh j dagh offuer idher, at j skolen slett förgåås. Lika som Hedhninganar, huilka HERREN förgör för idhart ansichte, så skolen ock j förgåås, therföre at j icke ären HERRANS idhor Gudz röst hörughe.

Niyonde Capitel.
Höör Jsrael, J dagh skalt tu gå offuer Jordan, at tu inkommer til at intagha the folck, som större och starckare äro än tu, stora städher, muradhe vp til himmelen, itt stoort högt folck, Enakims barn som tu kendt haffuer, aff huilkom tu ock hördt haffuer, Hoo kan stå emoot Enacks barn? Så skalt tu weta j dagh, at HERREN tin Gudh går fram för tigh, en förtärande eeld, han warder them förgörandes och nedherleggiandes för tigh, och skal fördriffua them, och om intet göra them snarligha, såsom HERREN tigh sagdt haffuer.
Tå nu HERREN tin Gudh them vthdriffuit haffuer för tigh, så sägh icke j tino hierta, HERREN haffuer migh här infördt, til at intagha thetta landet för mina rettferdigheet skul, ändoch HERREN fördriffuer Hedhninganar för tigh, för theras ogudhachtugheet skul. Ty tu kommer icke in j landet til at besittia thet, för tina retferdugheet eller för tijns hiertas fromheet skul, vthan HERREN tin Gudh fördriffuer thenna Hedhninganar för theras ogudhachtugheet skul, på thet han skal fulkompna thet ord, som HERREN tina fädher Abraham, Isaac och Jacob sworit haffuer.
Så weet nu, at HERREN tin Gudh icke giffuer tigh thetta godha landet til at intagha för tina retferdugheet skul, effter tu är itt halsstyyfft folck. Kom j hogh, och förgätt icke, huru tu HERRAN tin Gudh förtörnadhe j öknenne, Jfrå then daghen at tu drogh vthu Egypti land, til tess j kompne ären til thetta rwm, haffue j warit HERRANOM ohörsame. För ty j Horeb förtörnadhe j HERRAN, så at han för wredhe skul wille
#235 förgöra idher. tå iagh gången war på berghet, til at anamma the steentafflor, förbundzens tafflor som HERREN giorde medh idher, Och iagh bleff på berghena fyretiyo daghar och fyretiyo nätter, och ååt intet brödh och drack intet watn, och HERREN fick migh the twå steentafflonar, {bescreffua} [bescreffna] medh Gudz finger, och ther vthinnan all ord, som HERREN medh idher vthu eelden på berghet talat hadhe, på församlingennes dagh.
Och effter the fyretiyo daghar och fyretiyo nätter, fick migh HERREN the twå förbundzens steentafflor. och sadhe til migh, Statt vp, gack snart nedh hädhan, ty titt folck, som tu vthfördt haffuer aff Egypten, haffuer förderffuat thet, the äro snarligha trädde jfrå then wäghen som iagh haffuer budhit them, The haffua giordt sigh itt gutit beläte. Och HERREN sadhe til migh, Jagh seer at thetta folcket är itt halsstijfft folck. Lät migh betemma at iagh förgör them, och vthskrapar theras nampn vnder himmelen. Jagh wil göra itt starckare och mechtughare folck aff tigh, än thetta är.
Och som iagh vmwende migh, och gick nedh aff berghet, som brann j eeld, och hadhe the twå förbundzens tafflor j bådha mina hender, tå såg iagh, och sij, tå hadhen j syndat emoot HERRAN idhar Gudh, så at j hadhen giordt idher en gutin kalff, och woren snarligha trädde jfrå then wäghen then HERREN idher budhit hadhe. Så toogh iagh bådha tafflonar, och kastadhe them bort vthu bådha hendernar, och sloogh them sönder för idhor öghon, och föll nedh för HERRAN, såsom tilförenna, j fyretiyo daghar och fyretiyo nätter, och ååt intet brödh, och drack intet watn, för alla idhra synder skul, som j giordt haden, j thet j sådant ondt giorden för HERRANOM til at förtörna honom. Ty iagh fruchtadhe för then wredhe och grymheet, ther HERREN på idher medh förtörnat war, så at han wille förgöra idher. Och HERREN hörde migh än j then gången.
War ock HERREN storligha wreedh på Aaron, så at han wille {för göra} [förgöra] honom, men iagh badh ock för Aaron på samma tijdhen. Men idhor synd, kalffuen som j giordt hadhe, toogh iagh och brende vp j eelde, och sloogh sönder honom, och sönderstötte, til tess han wardt stofft, och kastadhe stofftet j becken som flyter vthaff berghena.
Sammalunda förtörnadhe j ock HERRAN j Thabeera, och j Massa, och widh the Lustgriffter, och tå han sende idher jfrå Kades Barnea och sadhe, Går tijt vp, och tagher landet in, som iagh idher giffuit haffuer, woren j HERRANS idhars Gudz munn ohörsamme, och troodden icke på honom, och lydden icke hans röst, ty j haffuen warit HERRANOM ohörsamme, så lenge som iagh idher kendt haffuer.
Tå föll iagh nedher för HERRAN fyretiyo daghar och fyretiyo nätter, som iagh ther lågh, ty HERREN sadhe, at han wille förgöra idher. Men iagh badh HERRAN och sadhe, HERre, HERRE, förderffua icke titt folck, och tin arffuedeel, huilket tu genom tina stora macht förlossat, och medh mechtugha hand vthu Egypten fördt haffuer. Kom j hogh tina tienare Abraham, Isaac och Jacob, See icke på thetta folckens hardheet, och thetta folckens ogudhachtugheet och synd, at thet landet, ther tu oss vthfört haffuer icke skal säya, HERREN kunde icke föra them vthi thet land, som han them loffuat hadhe, och haffuer för then skul fördt them ther vth, at han war wreedh på them, at han skulle dräpa them j öknenne. För ty the äro titt folck och tin arffuedeel, som tu medh tinne stora macht, och medh tin vthreckta arm vthfördt haffuer.

Tiyonde Capitel.
#236 PÅ samma tijdhen sadhe HERREN til migh, Vthugg tigh twå steentafflor såsom the första, och kom til migh på berghet och gör tigh en Arck aff trää, så wil iagh scriffua på tafflonar the ord som på the första woro, huilka tu sönderslaghit haffuer, och tu skalt leggia them j Arcken. Så giorde iagh tå en Arck aff furoträä, och vthögg twå steentafflor sådana som the första woro, och gick vppå berghet, och hadhe the twå tafflonar j mina hender.
Tå screff han på tafflonar såsom the första scrifften war, the tiyo ord, som HERREN taladhe til idher vthu eeldenom på berghet på {görsamlin gennes} [församlingennes] dagh, Och HERREN fick migh them, och iagh wende om och gick aff berghet, och ladhe tafflonar j Arcken, som iagh giordt hadhe, at the skulle ther bliffua, såsom HERREN migh budhit hadhe.
Och Jsraels barn drogho vth jfrå Beroth {BneJakan} [BeneJakan] til Moserah, ther bleff Aaron dödh, och wardt ther begraffuen, och hans son Eleazar wardt Prester för honom. Tädhan drogho the vth til Gudegoda, jfrå Gudegoda til Jathbath, itt land ther becker äro. På then tijdhen affskilde HERREN Leuj slechte, til at bära HERRANS förbundz Arck, och til at stå för HERRANOM, til at tiena honom, och loffua hans nampn alt in til thenna dagh. Ther före skulle the Leuiter ingen deel eller arff haffua medh sina brödher, ty HERREN är theras arff, såsom HERREN tin Gudh them sagdt haffuer.
Och iagh stoodh på berghena såsom tilförenna fyratiyo daghar och fyratiyo nätter, och HERREN bönhörde migh än j then gången, och wille icke förgöra tigh. Men han sadhe til migh, Statt vp, och gack åstadh at tu gåår för folcket, at the in komma och intagha landet som iagh theras fädher sworit haffuer them at giffua.
Nu Jsrael, hwadh eskar HERREN tin Gudh aff tigh, vthan at tu skalt fruchta HERRAN tin Gudh, at tu wandrar j alla hans wäghar, och elskar honom, och tienar HERRANOM tinom Gudh aff allo hierta, och aff allo siäl, at tu håller HERRANS bodh och hans retter, the iagh tigh biudher j thenna dagh, på thet at tigh må welgå? Sij himmelen och alla himlas himmel, och iorden och alt thet ther vthi är, är HERRANS tins Gudz, doch likwel haffuer han allena hafft wilia til tina fädher, så at han elskadhe them, och haffuer vthwaldt theras sädh effter them, nemligha, idher vthoffuer alt folck, såsom thet ock tilgår på thenna dagh.
Så omskärer nu idhars hiertas förhudh, och warer icke meer halsstijffue. För ty HERREN idhar Gudh är en Gudh offuer alla Gudhar, och en Herre offuer alla Herrar, en stoor Gudh mechtugh och förfärlighen, then ingen person achtar, och tagher inga mutor, och skaffar them fadherlösom och enkiom rett, och elskar the fremmande, så at han giffuer them födho och klädhe, Ther före skolen j ock elska the fremmande, ty j haffuen ock warit fremmande vthi Egyptj land.
HERRAN tin Gudh skalt tu fruchta, honom skalt tu tiena, til honom skalt tu hålla tigh, och swäria widh hans nampn, han är titt loff och tin Gudh, then medh tigh så stoor och förfärligh ting giordt haffuer, såsom tijn öghon seedt haffua. Tine fädher foro nedher vthi Egypten medh siwtiyo siälar, men nu haffuer HERREN tin Gudh förökat tigh, såsom stiernonar på himmelen.

Elloffte Capitel.
Så skalt tu nu elska HERRAN tin Gudh, och hålla hans lagh, hans sedher, hans retter, och hans bodh, så lenge tu leffuer, Och förnimmer j dagh thet idhor barn icke weta eller seedt haffua, nemligha HERRANS idhars Gudz tuchtan, hans herligheet,
#237 och hans mechtugha hand, och vthreckta arm, och hans tekn och werck, som han giorde ibland the Egyptier, på Pharao Konungen j Egypten, och på alt hans land, och hwadh han giorde på the Egyptiers macht, på theras hestar och wagnar, tå han lät komma watnet aff thet rödha haffuet offuer them, när the foro effter idher, Och HERREN förgiorde them alt in til thenna dagh, och hwadh han idher giorde j öknenne in til tess j nu til thetta rwmet kompne ären, hwadh han giorde Dathan och Abiram, Eliabs sönom Rubens sons, huru iorden öpnadhe sin munn, och vpswalg them medh theras folck och tiäll, och alla theras äghodelar som vnder them woro mitt j hela Jsrael.
Ty idhor öghon haffua seedt the stora HERRANS gerningar som han giordt haffuer, ther före skolen j hålla all the bodh som iagh biudher idher j dagh, på thet j skolen styrkte warda til at komma in, och intagha landet tijt j faren til at intagha thet, och at tu skalt lenge leffua j landena som HERREN idhra fädher sworit haffuer, at giffua them och theras sädh itt land ther miölk och hannogh vthi flyter.
Ty thet landet som tu kommer til at intagha, är icke såsom Egyptj land ther j vthdraghne ären, ther man såår sädh och bäär tijt watn til footz såsom til en kålgård, vthan thet haffuer bergh och slätmarker, huilka regn aff himmelen watna moste, om huilket land HERREN tin Gudh läter sigh wårda, och HERRANS tins Gudz öghon see altijdh ther vppå, jfrå begynnelsen på året in til endan.
Om j nu hören mijn bodh som iagh biudher idher j dagh, at j elsken HERRAN idhar Gudh, och tienen honom aff alt hierta, och aff allo siäl, så skal iagh giffua idhro lande regn j sinom tijdh, arla och seerla, at tu skal inbergha tijn sädh, titt wijn, och tina olio, och skal giffua tinom booscap grääs på tinne marck, at j måghe äta och warda mätte.
Men tagher idher wara, at idhart hierta icke läter dragha sigh ther til, at j aff trädhen, och tienen andra Gudhar och tilbidien them, och HERRANS wredhe förgrymmar sigh tå offuer idher, och lycker himmelen til, at intet regn kommer, och iorden icke giffuer sin wext, och j snarligha förgåås vthaff thet godha landet, som HERREN idher giffuit haffuer.
Så fatter nu thenna orden j hiertat och j idhra siälar, och binden them för itt tekn på idhra hand, at the äro til een åminnelse för idhor öghon, och lärer them idhor barn, så at tu talar ther om när tu sitter j tino hwse, eller gåår på wäghen, när tu legger tigh nedher, och när tu vpståår, och scriff them på dörrträän j tino hwse, och på tinne dör, at tu och tijn barn måghen lenge leffua j landena som HERREN tine fädher sworit haffuer at giffua them, så lenge daghanar aff himmelen på iordenne wara.
Ty om j alla tesse bodhen hållen, som iagh biudher idher, och ther effter gören, så at j elsken HERRAN idhar Gudh, och wandren j alla hans wäghar, och hållen idher in til honom, så skal HERREN fördriffua alt thetta folcket för idher, så at j skole intagha större och starckare folck än j ären. All rwm som idhar foot på trädher, skola wara idhor, jfrå öknenne och jfrå berghet Libanon, och jfrå elffuenne Phrath, alt in til thet ytersta haffuet skal idart landamäre wara, Jngen skal kunna stå idher emoot, Jdhar reddhugha och förfärilse skal HERREN läta komma offuer all the land ther j inresen, såsom han idher sagdt haffuer.
Sij, iagh legger idher före j dagh welsignelse och förbannelse, welsignelse, om j lyden HERRANS idhars Gudz bodh, som iagh biudher idher j dagh, Förbannelse, om j icke lyden HERRANS idhars Gudz bodh, och affträdhen jfrå then wäghen som iagh biudher idher j dagh, så at j wandren effter andra Gudhar the j icke kennen.
När HERREN tin Gudh förer tigh in j thet land ther tu inkommer
#238 til at intaghat, så skalt tu låta tala welsignelsen på thet berghet Grisim, och förbannelsen på thet berghet Ebal, huilken äro på hijnsidon Jordan på then wäghen wester vth j the Cananeers lande, som boo på then {slät markenne} [slätmarkenne] in moot Gilgal, widh then lunden More, Ty tu moste gå offuer Jordan, at tu inkommer, och tagher landet in, som HERREN idhar Gudh idher giffuit haffuer, at j thet intagha och ther vthi boo skolen. Så seer nu til, at j gören effter all the bodh och retter som iagh idher j dagh {före legger} [förelegger].

Tolffte Capitel.
THetta äro the bodh och retter som j hålla skolen, så at j gören ther effter vthi landena, som HERREN tina fädhers Gudh tigh giffuit haffuer til at intagha, så lenge j på iordenne leffuen. Förgörer all the rwm ther Hedhninganar (som j intaghe) sina Gudhar tient haffua, ware sigh på högha berg, på backar, eller vnder gröön trää, och bryter nedher theras altare, och slåår sönder theras stodhar, och theras lundar vpbrenner medh eeld, och theras affgudhabeläte kaster bortt, och tagher bortt theras nampn vthu thet rwmet.
J skolen icke så göra HERRANOM idhrom Gudh, vthan på thet rwm som HERREN idhar Gudh vthwelier aff allom idhrom slechtom, at han wil läta sitt nampn ther boo, ther skolen j frågha, och tijt komma, och göra idhart brenneoffer, och idhor annor offer, och idhor tiyend, och idhra henders Heffoffer, och idhor löffte, och idhor frijwiliogha offer, och förstfödhningena aff idhart fää och fåår, Och ther skolen j äta för HERRANOM idhrom Gudh, och wara gladhe offuer alt thet j och idhor hws förwerffuen, ther HERREN tin Gudh tigh vthi welsignat haffuer.
J skolen intet göra aff thet wij j dagh här görom, huar och en som honom tycker rett wara, ty j ären än nu här til dags icke kompne til roo eller til arffuedelen som HERREN tin Gudh tigh giffua skal, men j mosten gå offuer Jordan, och boo j the landena, som HERREN idhar Gudh idher til arffs vthskifftandes warder, och han skal läta idher få roo för alla idhra fiendar om kring idher, och j skolen boo trygge.
När nu HERREN tin Gudh vthwälier itt rwm, at hans nampn ther boo skal, tijt skolen j bära alt thz iagh biudher idher, idhart brenneoffer, idhor annor offer, idhor tiyend, idhra henders heffoffer, och alla idhor frij löffte, som j HERRANOM loffuen, och skolen wara gladhe för HERRANOM idhrom Gudh, j och idhre söner, och idhra döttrar, och idhre tienare, och idhra tienarinnor, och Leuiternar som j idhra portar äro, för ty the haffua ingen lott, eller arffuedeel medh idher.
Tagh tigh wara at tu icke offrar titt brenneoffer j all the rwm som tu seer, vthan j thet rwm som HERREN vthwälier, vthi någhro aff tina slechter, ther skalt tu offra titt brenneoffer, och göra alt thet iagh biudher tigh. Doch må tu slachta, och äta köt j alla tina portar, effter all tinne siäls begärilse, effter HERRANS tins Gudz welsignelse, som han tigh giffuit haffuer, både rene och orene mågha thet äta, såsom een råå eller en hiortt. Men blodhet skalt tu icke äta, vthan giuta thet på iordena såsom watn.
Men icke må tu äta j tina portar vthaff tiyenden aff tijn sädh, tino wine, tinne olio, ey heller aff then förstfödhning aff tino fää, aff tijn fåår, eller aff någhot titt löffte som tu loffuat haffuer, eller aff titt frijwiliogha offer, eller aff tinne handz heffoffer, vthan för HERRANOM tinom 
#239 Gudh skalt tu sådant äta, på thet rwme som HERREN tin Gudh vthwälier, tu och tine söner, tina döttrar, tine tienare, tina tienerinnor, och Leuiten som j tina portar är, och skalt wara gladh för HERRANOM tinom Gudh, offuer alt thet tu tigh företagher. Och tagh tigh wara, at tu icke offuergiffuer Leuiten, sålenge tu leffuer på iordenne.
När nu HERREN tin Gudh warder förwijdhgandes tina landzendar, såsom han tigh sagdt haffuer, Och tu sägher, Jagh wil äta köt, effter tijn siäl löster äta köt, så äät köt effter all tinne siäls begärelse. Är rwmet longt jfrå tigh, som HERREN tin Gudh vthwaldt haffuer, at han ther wil låta boo sitt nampn, så slachta aff titt fää eller fåår, som HERREN tigh giffuit haffuer, såsom iagh tigh budhit haffuer, och äät thet j tinom portom effter all tinne siäls begärelse, såsom man äter een råå eller en hiortt, må tu ätat, både rene och orene mågha lijka wel ätat. Allenast wachta, at tu icke äter blodhet, ty blodhet är siälen, ther före skalt tu icke äta siälena medh kötet, vthan skal giuta thet på iordena såsom watn, och skalt för then skul icke ätat, at tigh må welgå, och tinom barnom effter tigh, ther aff at tu giordt haffuer thet som rett är för HERRANOM.
Men när tu helghar någhot thet titt är, eller loffuar, så skalt tu taghat, och bärat til thet rwm som HERREN vthwaldt haffuer, och göra titt brenneoffer medh köt och blodh på HERRANS tins Gudz altare. Blodhet aff titt offer skalt tu giuta på HERRANS tins Gudz altare, och äta köttet, See til, och höör all thenna orden som iagh biudher tigh, på thet tigh må welgå, och tinom barnom effter tigh til ewig tijdh, ther aff at tu giordt haffuer thet rett är, och HERRANOM tinom Gudh behaghelighit.
När HERREN tin Gudh vthrotar Hedhninganar för tigh, ther tu inkommer til at intagha them, och tu them intaghit haffuer och boor j theras land, så tagh tigh wara, at tu icke faller j snarona effter them, sedan the fördreffne äro för tigh, Och at tu intet söker effter theras Gudhar, och sägher, Såsom thetta folck haffuer tient theras Gudhar, så wil iagh ock göra. Tu skalt icke således göra HERRANOM tinom Gudh, För ty the haffua giordt sinom Gudhom alt thet HERRANOM stygges widh, och thet han hatar, ty the haffua ock vpbrendt j eelde sina söner och döttrar til sina Gudhar.
Alt thet iagh biudher idher thet skolen j hålla, så at j gören ther effter. J skolen intet leggia ther til, och intet tagha ther jfrå.

Trettonde Capitel.
OM en Prophete eller drömare vpkommer ibland idher, och han giffuer tigh itt tekn eller vnder, och thet tekn eller vnder skeer, ther han tigh aff sadhe, och sägher, Lät oss wandra effter andra Gudhar, the som j icke kennen, och tienom them, så skalt tu icke höra then Prophetens eller drömarens ord, ty HERREN tin Gudh försöker idher, at han må förfara, om j aff allo hierta och aff allo siäl elsken honom. Ty HERRAN idhar Gudh skolen j fölia och fruchta honom, och hålla hans bodh, och höra hans röst, och honom tiena, och hålla idher in til honom, Men then Propheten eller drömaren skal döö, ther före at han lärde affträdelse jfrå HERRANOM idhrom Gudh, som idher vthu Egyptj land fördt, och tigh vthu träldomens hws förlossat haffuer, på thet han skulle komma tigh vthaff then wäghen som HERREN tin Gudh budhit haffuer, til at wandra ther vppå, På thet at tu skalt skilia then onda jfrå tigh.
#240
Om tin brodher tijns moders son, eller tin son, eller tijn dotter, eller hustrun som är j tinom fampn, eller tin wen, then tigh är såsom titt hierta, rådher tigh heemligha och sägher, Lät oss gå, och tiena andra Gudhar (huilka tu intet kenner, ey heller tine fädher) som ibland folcken alt omkring idher äro, eehwadh the äro när eller fierran, jfrå then ena iordennes enda in til then andra, så samtyck thet icke, ey heller lydh honom, och skal titt ögha intet skona honom, och skalt intet förbarma tigh offuer honom, eller fördölia honom, vthan skalt dräpa honom, tijn hand skal wara then första offuer honom, at han dräpes, och ther näst hela folckens hand. Man skal stena honom j hiäl, ty han foor effter at han skulle komma tigh jfrå HERRANOM tinom Gudh, then tigh vthu Egyptj land jfrå träldomens hws fördt haffuer, på thet at hela Jsrael skal thet höra, och befruchta sigh, och icke meer tagha sigh sådana ondt före ibland idher.
Om tu fåår höra j någhon stad som HERREN tin Gudh tigh giffuit haffuer til at boo vthi, at man sägher, Någhre Belials barn äro vthgången ibland tigh, och haffua förfördt theres stadz inbyggiare, och sagdt, Lät oss gå och tiena andra Gudhar, som j intet kennen, så skalt tu granneligha sökia, ransaka och befrågha, om sanningen finnes, at så wist är, at thenna styggelsen ibland idher skeedd är, så skalt tu slå thens stadzens inbyggiare medh swärdz ägg, och them til spillo giffua medh alt thet, som ther inne är, Och theras booscap medh swärdz ägg, och alt theras rooff skalt tu tilhopa bära mitt vppå gatona, och brenna vp j eelde både stadhen och alt hans rooff, thet ena medh thet andra HERRANOM tinom Gudh, at han til en högh bliffuer j ewigh tijdh, och aldrigh vpbygd warder. Och lät intet bliffua j tinne hand aff thet som til spillo giffuit är, på thet at HERREN skal wendas jfrå sinne wredhes grymheet, och giffua tigh barmhertigheet, och förbarma sigh offuer tigh, och föröka tigh, såsom han tina fädher sworit haffuer, ther fore at tu HERRANS tins Gudz röst lydt haffuer, til at hålla alla hans bodh, som iagh tigh biudher på thenna dagh, at tu skalt göra thet som rett är för HERRANS tins Gudz öghon.

XIIII. Capitel.
J ären HERRANS idher Gudz barn. Skären idher icke, och gören idher icke skallotta offuer idhart änne för någhon dödhan, ty tu äst itt heligt folck HERRANOM tinom Gudh, och HERREN haffuer vthwaldt tigh, at tu skalt wara hans eghit, vthaff alla folck som på iordenne äro.
Tu skalt ingen styggelse äta, men tetta äro the diwr som j äta skolen, fää, fåår, geet, hiortt, råå, buffel, steenbock, eenhorning, Vrnööt och älgen, och all diwr som tweklöffuat äro och idissla, skolen j äta. Men thet skolen j icke äta, som idisslar och icke tweklöffuat är, Camelen, Haran, Cunilen. The som idissla och icke tweklöffuat äro, the skola wara idher oreen. Swinet, än doch thet tweklöffuat är, så idisslar thet doch icke, thet skal wara idher oreent, aff tess köt skolen j icke äta, och widh tess aass skolen j icke komma.
Thetta är thet j äta skolen vthaff alt thet j watnet är, alt thz som spool och fiäll haffuer, thet skolen j äta, Men thet som intet spool eller fiäll haffuer, thet skolen j icke äta, ty thet är idher oreent.
Alla rena foghlar äter. Tesse aff them äro the, som j icke äta skolen, Örnen, Höken, Falken, Fiskagiusen, Gladan, Gamen medh sinne artt, och alla Korpar med theras artt, Strutssfogheln, Ugglan, Göken, {Sparff höken} [Sparffhöken] medh sinne artt, Steen vgglan, Uffuen, Flädermusen, Röördromen, 
#241 Storken, Häghren, Skrijkan, medh sinne artt, Wijdhhöffdhen, och Swalan, och alle foghlar som krypa, skola wara idher orene, och j skolen icke äta them. The rena foghlar skolen j äta.
J skolen intet aass äta, Främlingenom, som j tinom porte är må tu giffua thet, at han thet äter, eller sääl thet enom fremmande, ty tu äst itt helight folck HERRANOM tinom Gudh. Tu skalt icke koka kidhet mädhan thet än nu dijr sina modher.
Tu skalt all åår affskilia tienden aff allo tinne sädhz frucht, som vthaff tinom åker kommer, och skalt äta then för HERRANOM tinom Gudh, på thet rwm som han vthwälier, at hans nampn ther boo skal, nemligha aff tiyenden vthaff tijn sädh, tino wijne, tinne olio, och förstfödhningen aff titt fää och tijn fåår, på thet tu skalt lära fruchta HERRAN tin Gudh j alla tina lijffzdaghar.
Om wäghen är tigh förlong, at tu icke kan komma thet tijt, therföre at thet rwmet är tigh förlongt jfrå, som HERREN tin Gudh vthwaldt haffuer, at han wil låta sitt nampn boo ther (ty HERREN tin Gudh haffuer welsignat tigh) så sääl thet alt för penningar, och tagh penninganar j tina hand, och gack til thet rwm som HERREN tin Gudh vthwaldt haffuer, och köp för penninganar alt thet tijn siäl löster, ware sigh fää, fåår, wijn, starck dryck, eller alt thet tijn siäl begärar, och äät thet ther för {HER RANOM} [HERRANOM] tinom Gudh, och war gladh, tu och titt hws, och Leuiten som j tina portar är, honom skalt tu icke förlåta, för ty han haffuer ingen lott eller arff medh tigh.
Effter try åår skalt tu aff syndra all tiyend aff tinne sädh j thet året, och skalt leggia henne j tina portar. Så skal Leuiten komma, som ingen lott eller arff haffuer medh tigh, och fremlingen, och then fadherlöse, och enkian, som j tina portar äro, och äta, och mätta sigh, på thet HERREN tin Gudh tigh welsigna skal, j alla tina henders gerningar, som tu gör.

XV. Capitel.
EFter siw åår skalt tu hålla itt frijåår, och så skal thet tilgå medh samma frijåår. Huilken man någhot jfrå sinne hand sinom nästa borgat haffuer, han skal icke kräffia thet in aff sinom nästa, eller aff sinom brodher, För ty thet heter Frijåår HERRANOM, vthaff en fremmande må tu thet inkräffia, men tinom brodher skalt tu tilgiffuat.
Och skal alzingen fattigh wara ibland idher, ty HERREN warder tigh welsignande vthi landena, som HERREN tin Gudh tigh til arffs giffua skal til at intagha, allenast at tu lydher HERRANS tins Gudz röst, och håller all thenna bodhen, som iagh biudher tigh j thenna dagh, at tu gör ther effter. Ty HERREN tin Gudh skal welsigna tigh, såsom han tigh sagdt haffuer, så skalt tu låna myklo folcke, men aff ingom skalt tu til låns tagha, Tu skalt blijffua rådhandes offuer mykin folck, men offuer tigh skal ingen rådhandhes bliffua.
Om tin brodher j någhon stadh är fattigh j tino lande, som HERREN tin Gudh tigh giffuandes warder, så skalt tu icke förhärda titt hierta, eller tillyckia tina hand för tinom fattigha brodher, vthan skalt vplyckia henne honom, och låna honom, effter som honom fattas. Wachta tigh at j titt hierta icke ligger itt Belials ord, så at tu segher, Thet kommer snart siwnde året som är Frijåret, och serr så illa på tin fattigha brodher, och fåår honom intet, så warder han ropande offuer tigh til HERRAN, och thz warder tigh til synd, vthan tu skalt lätan fååt, och titt hierta skal icke förtrytat
#242 at tu fåår honom thet, ty för then skul skal HERREN tin Gudh welsigna tigh j alla tina gerningar, och j alt thz tu företagher. Fattighe skola wel altijdh wara j landena, therföre biudher iagh tigh, och sägher, at tu skalt vplyckia tina hand tinom brodher som trengder och fattigher är j tino lande.
Om tin brodher, en Hebreesk eller Hebreeska sälier sigh tigh, så skal han tiena tigh j sex åår, j siwnde årena skalt tu giffua honom frij löös, Och när tu giffuer honom frij löös, skalt tu icke låta honom gå medh toma hender jfrå tigh, vthan tu skalt få honom medh sigh aff tijn fåår, aff tinne ladho, aff tinom press, så at tu giffuer honom aff thet som HERREN tin Gudh tigh medh welsignat haffuer. Och tenck vppå at tu ock wast en trääl j Egyptj land, och HERREN tin Gudh förlossadhe tigh, Therföre biudher iagh tigh thetta j thenna dagh.
Sägher han til tigh, Jagh wil icke fara vth jfrå tigh, ty iagh vnner tigh och tino hwse gott (effter han mår wel när tigh) så tagh en syyl, och bora honom genom hans öra, widh tins hwses dör, och lät honom bliffua tin trääl j ewigh tidh. Medh tinne trälinno skalt tu ock så göra. Och lät tigh icke tyckia tungt wara, at tu giffuer honom frij löös, för ty han haffuer tient tigh såsom en dubbel leghodreng j sex åår. Så skal HERREN tin Gudh welsigna tigh j alt thet tu gör.
Alt förstfödt som ibland titt fää och fåår födt warder, thet mankön är, thet skalt tu helgha HERRANOM tinom Gudh. Tu skalt icke arbeta medh förstfödhningen aff tino fää, och icke klippa förstfödhningen aff tijn fåår, för HERRANOM tinom Gudh skalt tu äta them årligha, på thet rwm som HERREN vthwaldt haffuer, tu och titt hws.
Om thet haffuer någhon brist, så at thet haltar, eller är blindt, eller ellies någhon ond wanck haffuer, så skalt tu icke offra thet HERRANOM tinom Gudh, vthan j tinom port skalt tu ätat (eehwadh tu är reen eller oreen) såsom en råå eller hiortt. Allenast at tu icke äter aff tess blodh, vthan giuter thet på iordena såsom watn.

XVI. Capitel.
HAlt then månadhen Abib, at tu gör HERRANOM tinom Gudh Passah. För ty vthi Abibs månat haffuer {HER REN} [HERREN] tin Gudh fördt tigh vthu Egypten om natten. Och tu skalt slachta HERRANOM tinom Gudh Passah fåår och fää, på thet rwm, som HERREN vthwäliande warder, at hans nampn ther boo skal. Tu skalt intet syrat brödh äta j the höghtijdhenne. J siw daghar skalt tu äta osyrat bedröffuelsens brödh, För ty medh hast gick tu vthu Egyptj land, på thet at tu skalt j hoghkomma then daghen, som tu droogh vthu Egyptj land, j alla tina lijffzdaghar. J siw daghar skal intet syrat brödh seedt warda j alla tina landzendar. Och skal intet aff kötet som på första daghen om afftonen slachtat wardt bliffua quart offuer nattena in til morghonen.
Tu kant icke slachta Passah någhor städhes j tinom portom, som HERREN tin Gudh tigh giffuit haffuer, vthan på thet rwm som HERREN tin Gudh vthwäliande warder, at hans nampn ther boo skal, ther skalt tu slachta Passah om afftonen när solen nedhergången är, widh then tijdhen som tu vthu Egypten droogst. Och tu skalt kokat och ätat på thet rwm, som HERREN tin Gudh vthwäliande warder, Och sedan om morghonen wenda tigh och gå heem j tina hyddor. J sex daghar skalt tu äta osyrat, och på siwnde daghen är HERRANS tins Gudz församling, tå skalt tu intet arbete göra.
#243
Siw wekor skalt tu rekna tigh, och begynna rekna jfrå then daghen när man kastar liyan j sädhena, och skalt hålla wekohöghtijdh HERRANOM tinom Gudh, at tu giffuer tina handz frijwiliogha gåffuo, effter som HERREN tin Gudh tigh welsignat haffuer, Och tu skalt wara gladh för HERRANOM tinom Gudh, tu och tin son, tijn dotter, tin tienare, tijn tienerinna, och Leuiten som är j tina portar, fremlingen, then fadherlöse, och enkian, som ibland tigh äro, på thet rwm som HERREN tin Gudh vthwäliande warder, at hans nampn ther boo skal. Och tenck vppå at tu haffuer warit en trääl j Egypten, at tu håller och gör effter thenna bodhen.
Löffhyddohöghtijdh skalt tu hålla j siw daghar, när tu haffuer insamlat aff tinom logha, och aff tinom press, och skalt wara gladh på tinne höghtijdh, tu och tin son, tijn dotter, tin tienare, tijn tienerinna, Leuiten, fremlingen, then fadherlöse, och enkian som j tina portar äro. J siw daghar skalt tu hålla then höghtijdhen HERRANOM tinom Gudh, på thet rwm som HERREN tin Gudh vthwäliande warder, Ty HERREN tin Gudh skal welsigna tigh j alt thet tu inberghar, och j alla tina henders gerningar, ther före skalt tu wara gladh.
Tree resor om året skal alt thet mankön är ibland tigh, komma fram för HERRAN tin Gudh, på thet rwm som HERREN vthwäliandes warder, på osyradhe brödz högtijdhenne, på wekohögtijdhenne, och på löffhyddohögtijdhenne. Jcke skal han toomhendter komma fram för HERRAN. Huar och en effter sinne handz gåffuo, effter then welsignelse som HERREN tin Gudh tigh giffuit haffuer.

XVII. Capitel.
DOmare och ämbetzmän skalt tu settia tigh j allom tinom portom, som HERREN tin Gudh tigh giffuandes warder ibland tina slechter, at the mågha döma folcket medh rettom doom. Tu skalt icke böya retten, och skalt ock ingen person {ansec} [ansee], eller mutor tagha, För ty mutor förblinda the wijsa, och förwenda the rettfärdughas saker. Tu skalt fara effter thet rett är, på thet tu må leffua, och besittia thet land, som HERREN tin Gudh tigh giffuandes warder.
Tu skalt icke någhon Lund, aff någhrahanda trää plantera widh HERRANS tins Gudz altare, som tu tigh gör. Tu skalt ingen stodh vpresa, huilket HERREN tin Gudh hatar.
Tu skalt icke offra HERRANOM tinom Gudh någhot nööt eller fåår thet någhon brist, eller någhot ondt på sigh haffuer, För ty thet är HERRANOM tinom Gudh een styggelse.
Om någhor funnen warder j någhon aff tina portar som HERREN tin Gudh tigh giffuandes warder, man eller quinna, then som illa gör för HERRANS tins Gudz öghon, så at han offuerträder hans förbund, och gåår bortt och tienar andra Gudhar, och tilbeder them, ware sigh sool eller måne, eller någhor himmelens häär, thet iagh icke budhit {haff uer} [haffuer], och thet warder tigh sagdt, och tu hörer thet, så skalt tu granneligha frågha ther effter, Och när tu finner, at thet wisseligha sant är, at sådana styggelse skeedd är j Jsrael, så skalt tu vthföra then samma mannen, eller then samma quinnona som sådana ondt giordt haffua til tina portar, och skalt stena them j hiäl effter tw eller try witnes munn skal then döö, som dödhen wärd är. Men effter itt witnes munn skal han icke dää, witnens hand skal then första wara til at dräpa honom, och sedhan alt folckens hand, på thet at tu läter then onda jfrå tigh.
#244
Om någhor saak j retta warder tigh förswår, emellan blodh och blodh, emellan handel och handel, emellan skadha och skadha, och hwadh {twedrech tugha} [twedrechtugha] saker äro j tinom portom, så skalt tu stå vp, och gå vp til thet rwm som HERREN tin Gudh vthwäliande warder, och til Presternar Leuiternar, och til domaren som then tijdhen är, och frågha aff them, the skola säya tigh domen aff, och tu skalt göra effter som the säya tigh före j the rwme som HERREN vthwäliande warder, och skalt hålla thet så at tu gör effter alt thet som the tigh lära. Effter laghen som the lära tigh, och effter retten som the säya tigh före skalt tu hålla tigh, så at tu icke wiker ther jfrå, antingen på then höghra sidhon, eller på then wenstra.
Och om någhon wore offuerdådugh, så at hon icke wille lydha Prestenom, som ther j HERRANS tins Gudz ämbete ståår, eller domarenom, han skal döö. Och tu skalt borttagha then onda aff Jsrael, at alt folcket skal höra thet, och rädas, och icke meer offuerdådughe wara.
När tu kommer vthi landet, som HERREN tin Gudh tigh giffua skal, och tagher thet in och boor ther, och warder säyandes, Jagh wil settia en Konung offuer migh, såsom all folck om kring migh haffua, så skalt tu then settia för Konung offuer tigh, som HERREN tin Gudh vthwälier. Tu skalt en aff tina brödher settia offuer tigh för Konung. Tu kant icke settia en fremmande offuer tigh, then icke tin brodher är. Allenast at han icke håller monga hestar, och förer folcket åter in j Egypten, för the monga hestar skul, effter HERREN idher sagdt haffuer, at j icke meer genom thenna wäghen komma skolen. Han skal ock icke tagha sigh monga hustrur, at hans hierta warder icke affwendt. Och skal ey heller mykit silffuer eller gull församla.
Och när han nu sittiandes warder på sins rikes stool, skal han tagha thenna andra laghen aff Prestomen Leuitomen, och läta then scriffua vthi een book, hon skal wara när honom, och han skal ther vthi läsa j alla hans lijffzdaghar, på thet at han skal lära fruchta HERRAN sin Gudh, at han håller alla thenna lagsens ord, och tesse retter, at han gör ther effter. Han skal icke förhäffua sitt hierta vthoffuer sina brödher, och skal icke wika jfrå bodhet, huarken på then höghra sidhona eller på then wenstra, på thet han skal förlengia sina daghar j sitt regemente, han och hans barn j Jsrael.

XVIII. Capitel.
PResternar Leuiternar, och hela Leuj slecht skola ingen lott eller arff haffua medh Jsrael. HERRANS offer och hans arffuedeel skola the äta. Ther {f re} [före] skola the intet arff haffua ibland theras brödher, ty HERREN är theras arff, såsom han them sagdt haffuer. Och thetta skal wara Presternas rettogheet aff folckena, och aff them, som offra, eehwad thz är fää eller fåår, at man skal giffua Prestenom boghen och bådhen kindbenen, och wambena, och förstlingen aff titt korn, och tinom most, och tinne olio, och förstlingen aff tijn fåårs klipning. För ty HERREN tin Gudh haffuer vthwaldt honom vthu alla tina slechter, at han stå skal j tienistenne j HERRANS nampn, han och hans söner ewerdeligha.
Om en Leuite kommer vthaff någhon aff tina städher eller ellies aff hela Jsrael, ther han en gäst är, och kommer aff allo hans siäls begärelse til thet rwm som HERREN vthwaldt haffuer, at han wil tiena j HERRANS sins Gudz nampn, såsom alle hans brödher Leuiternar, som ther stå för HERRANOM, the skola få lika deel til at äta, föruthan thet han haffuer aff sine fädhers sålda godze.
#245
När tu kommer vthi landet som HERREN tin Gudh tigh giffuande warder, så skalt tu icke lära göra thens folckens styggelse, at ingen ibland tigh warder funnen, som sin son eller dotter läter gå igenom eeld, eller then som är en spåman, eller en daghwäliare, eller then som på foghlalååt achtar, eller trolkarl, eller beswäriare, eller en swartkonstugh, eller en teknatydhare, eller then ther någhon dödhan fråghar.
Ty then, som sådant gör, han är HERRANOM een styggelse, och för sådana styggelse skul fördriffuer them HERREN tin Gudh för tigh, War vthan wanck in för HERRANOM tinom Gudh, ty thetta folcket som tu intagha skal, lydha the daghweliare och spåmän. Men tu skalt icke så göra HERRANOM tinom Gudh.
En Propheta såsom migh, skal HERREN tin Gudh vpwäckia tigh, vthaff tigh och vthaff tina brödher, honom skolen j lydha, såsom tu beeddes aff HERRANOM tinom Gudh j Horeb på församlingennes dagh, och sadhe, Jagh wil icke meer höra HERRANS mins Gudz röst, och icke meer see then stora eelden, at iagh icke skal döö. Och HERREN sadhe til migh, The haffua wel sagdt, Jagh skal vpwäckia them en Propheta såsom tu äst vthaff theras brödher, och giffua mijn ord j hans mun, han skal tala til them, alt thet iagh honom biudha wil. Och then som mijn ord icke hörer, som han j mitt nampn talandes warder, aff honom wil iagh vthkreffia thet.
Doch om någhon Prophete dyrffues tala j mitt nampn, thet iagh honom icke befalet haffuer at tala, Och then som talar j andra Gudhars nampn, then Propheten skal döö. Om tu nu säya wille j titt hierta, Huru kan iagh merckia huilket ord HERREN icke talat haffuer? När then Propheten talar j HERRANS nampn, och ther warder intet aff, och skeer intet, så är thet thet ord, som HERREN icke talat haffuer, then Propheten haffuer thet talat aff offuerdådugheet, therföre skalt tu icke fruchta tigh för honom.

XIX. Capitel.
NÄr HERREN tin Gudh haffuer vthrotat folcket, huilkes land HERREN tin Gudh tigh giffua skal, at tu them intagher, och boor j theras städher och hwsom, så skalt tu aff skilia tigh tree städher j landena som HERREN tin Gudh tigh giffua skal til at intagha, Och skalt vthwälia beläghen rwm, och skiffta tins landz grenssor, som HERREN tin Gudh tigh vthdelandes warder j tre delar, at tijtt må flyy then som itt mandråp giordt haffuer, Och thet skal wara saken, at tijt skal flyy then, som itt mandråp giordt haffuer, at han må leffua.
Om någhor slåår sin nästa icke medh wilia, och haffuer tilförenna intet haat hafft til honom, vthan såsom någhon ginge medh sin nästa j skoghen til at hugga wedh, och hoffue medh handenne yxena vp til at hugga wedhen, och jernet fölle aff skafftet, och råkadhe hans nästa, så at han bliffue dödh, Then skal vthi en aff thenna städhernar flyy, och få leffua. på thet blodhhempnaren icke skal fara effter dråparen, mädhan hans hierta förbittrat är, och få fatt på honom, om wäghen är long, och slå hans siäl, än doch han til dödz icke brutit haffuer, effter han tilförenna intet haat til honom hafft hadhe. Therföre biudher iagh tigh, at tu aff skilier tree städher.
Och om HERREN tin Gudh tina landzendar vthwijdhgandes warder, såsom han tina fädher sworit haffuer, och giffuer tigh alt thet landet som han tina fädher loffuat haffuer, at giffua, om tu annars håller all 
#246 thenna bodhen, at tu gör ther effter, som iagh tigh biudher j thenna dagh, at tu elskar HERRAN tin Gudh, och wandrar j hans wäghar j tina {lijffz daghar} [lijffzdaghar], så skalt tu än nu tree städher leggia til tessa tree städher, på thet oskyldugt blodh icke skal vthgutit warda j tino lande, som HERREN tin Gudh tigh til arffs giffua skal, och blodhskuldher komma offuer tigh.
Men om någhor haffuer haat emoot sin nästa, och wachtar effter honom, och han gåår åstadh och slåår honom hans siäl j hiäl, och flyyr vthi en aff tesse städher, så skola the äldste j hans stadh senda tijit, och läta hemta honom tädhan, och få honom j blodhempnarens hender, at han skal dräpas. Tijn öghon, skola icke skona honom, och skalt bortagha oskyldugt blodh aff Jsrael, på thet at tigh må welgå.
Tu skalt icke tijn nästas råmercke flytia, huilka förfädhernar satt haffua j tinom arffuedeel, then tu erffuer j landena, som HERREN tin Gudh tigh giffuit haffuer in at tagha.
Jntet witne skal eensamt framträdha emoot någhon om någhor misgerning eller synd, eehwad misgerning thet är som man göra kan, vthan j tweggie eller treggie witnes munn skola alla saker stå.
Om itt wrångt witne gåår fram emoot någhon, til at witna offuer honom någhon offuerträdning, så skola the bådhe männenar, som saken på geller för HERRANOM stå fram för Presternar och domarenar, som på then tijdhen äro, och domarenar skola wel ransakat. Och om thet falska witnet haffuer burit falskt witnesbyrd emoot sin brodher, så skole j göra honom såsom han hadhe achtat göra sinom brodher, på thet at tu skalt skilia then onda jfrå tigh, och andre skola thet höra, och rädhas, och icke meer tagha sigh före sådana ondt stycke göra ibland tigh. Titt ögha skal icke skona honom. Siäl för siäl, ögha för ögha, tand för tand, hand för hand, foot för foot.

XX. Capitel.
NÄr tu dragher til örligh emoot tina fiendar, och fåår se hestar och wagnar, tess folcks som är större än tu, så fruchta tigh intet för them, ty HERREN tin Gudh som tigh vthu Egyptj land fördt haffuer, han är medh tigh. När j nu kommen til strijdz, så skal Presten trädha fram och tala medh folckena, och säya til them, Jsrael höör här til, J gåån j dagh j strijdhena emoot idhra fiendar, Jdhart hierta ware icke blödhigt, fruchter idher intet, bäffuer intet, och gruffuer idher intet för them, ty HERREN idhar Gudh gåår medh idher, at han skal strijdha för idher moot idhra fiendar, och hielpa idher.
Men ämbetes männenar skola tala medh folcket, och säya, Huilken som itt nyytt hws bygdt haffuer, och haffuer icke än nu wijgt thet, han gånge sina ferde, och bliffue hema, på thet han icke skal bliffua dödh j strijdhenne, och en annan wiyer thet. Huilken som haffuer plantat en wijngård, och haffuer icke än nu giordt honom meenlighan, han gånge sina ferde och bliffue hema, på thet han icke bliffuer dödh j strijdhenne, och en annar gör honom meenlighan. Huilken sigh een hustru troloffuat haffuer, och haffuer icke än nu hemtat henne heem, then gånge sina ferde och bliffue hema, at han icke döör j strijdhenne, och en annar hemtar henne heem.
Och ämbetes männenar skola yterlighare tala medh folcket, och säya, Huilken som redder är, och förskreckt hierta haffuer, han gånge sina ferde, och bliffue hema, på thet han ock icke skal göra sina brödhras hierta förskreckt, såsom hans hierta är. Och när ämbetes männenar vthtalat haffua medh folckena, så skola the skicka höffuitzmännenar för folcket fremst j spetzen.
#247 
När tu dragher för en stadh, til at bestrijdha honom, så skalt tu först biudha them frijd til. Swara the tigh fridhligha, och låta vp för tigh, så skal alt thet folck som ther inne är, wara tigh skattskyllugt och vnderdånugt. Men wilia the icke fridligha handla medh tigh, och wilia örligha medh tigh, så belägg them. Och när HERREN tin Gudh giffuer them tigh j hender, så skalt tu slå alt mankön som ther inne är medh swerdzägg. Vthan quinfolck, barn och booscap, och alt thet j stadhen är, och alt rooffuet skalt tu byta emellan tigh, och skalt äta aff tina fiendars byte, som HERREN tin Gudh tigh giffuit haffuer. Altså skalt tu göra medh alla städher, som fast longt jfrå tigh liggia, och icke äro aff tesso folcks städher.
Men j tessa folcks städher, som HERREN tin Gudh tigh til arff giffua skal, skalt tu intet låta leffua, thet som anda haffuer, vthan skalt giffua thet til spillo, nemligha, the Hetheer, Amoreer, Cananeer, Phereseer, Heueer och Jebuseer, såsom HERREN tin Gudh tigh budhit haffuer, på thet at the icke skola lära idher göra alla the styggelse, som the göra theras Gudhar, och j synden emoot HERRAN idhar Gudh.
Om tu moste lenge liggia för en stadh, emoot huilken tu strijdher til at intaghan, så skalt tu icke förderffua trään, så at tu läter yxena komma på them, för ty tu kan äta ther aff, therföre skalt tu icke affhugga them, Är thet doch itt trää på markenne, och icke menniskia, och kan icke komma j bolwerck emoot tigh. Men the trää som tu weest at man icke äter ther aff, them skalt tu förderffua och aff hugga, och gör bolwerck emoot stadhen, som medh tigh örlighar, til tess tu honom offuermechtugh warder.

XXI. Capitel.
OM någhon dräpen man finnes j landena som HERREN tin Gudh tigh giffua skal til at intagha, och ligger på markenne, och man icke weet hoo honom dräpet haffuer, så skola tine äldste och domare gå ther vth, och mäla jfrå then dräpna in til the städher som ther om kring liggia, huilken stadhen som ther näst är, Hans äldste skola tagha aff booscapenom ena vnga koo, ther man intet medh arbetat haffuer, och then intet oock haffuer draghet, och the skola ledha henne in på en stenoghan daal, then intet haffuer brukat warit, ey heller besådd, och ther j dalen hugga henne halsen aff.
Så skola Presternar gå fram, Leuj söner (ty HERREN tin Gudh haffuer vthwaldt them, at the skola tiena honom, och loffua hans nampn, och effter theras munn skola alla saker och all slagsmåål handlat warda) och alle äldste aff then stadhen skola gå fram til then dräpna, och twå sina hender offuer then vnga koon som j dalenom halshuggen är, och skola swara och säya, Wåra hender haffua thetta blodet icke vthgutit, haffua ey heller wåra öghon seedt thet, War nådheligh tino folcke Jsrael, som tu HERRE förlossat haffuer. Lägg icke thetta oskyllugha blodhet på titt folck Jsrael. Så skola the wara försonadhe för thet blodhet. Altså skalt tu leggia jfrå tigh oskyllugt blodh, at tu skalt göra thet rett är för HERRANS öghon.
När tu dragher j strijdh emoot tina fiendar, och HERREN tin Gudh giffuer them j tina hender, at tu förer them fångna bortt, och tu seer ibland the fångar een degheligh quinno, och tigh faller lust til henne, at tu motte tagha henne til hustru, så föör henne j titt hws, och lät raka henne håret aff, och omskära hennes näghler, och leggia the klädher aff ther hon vthi fången war, och lät henne sittia j tina hwse, och gråta j en månat sin fadher och sina modher, sedhan soff när henne, och tagh henne til echta, 
#248 och lät henne wara tijn hustru. Om tu sedhan haffuer icke lust til henne, så skalt tu läta henne fara, huart hon wil, och icke sälia henne för penningar, heller försettia henne, therföre at tu haffuer förnedhrat henne.
Om någhor haffuer twå hustrur, ena som han kär haffuer, och ena som han hatar, och the föda honom barn både then kära och then okära, så at thet förstfödda är then okäres, och tijdhen kommer, at han skal sinom {bar nom} [barnom] vthskiffta arffuet, så kan han icke göra tess käres son til förstfödda son för then okäres förstfödda son, vthan han skal bekenna then okäres son för förstfödda sonen, så at han giffuer honom dubbelt aff alt thet på ferde är, för ty then samme är hans första kraft, och honom hörer {förstfödzlo retten} [förstfödzloretten] til.
Om någhor haffuer en sielffzwyrding och ohörsaman son, som fadhers och modhers röst icke lydher, och när the tuchta honom, lydher han them intet, så skola hans fadher och modher tagha honom fatt, och haffua honom fram för the äldsta j stadhen, och til porten åt samma rwm, och säya til the äldsta j stadhen, Thenne wår son är en sielffzwyrding och ohörsam, och lydher intet wåra röst, och är en fråssare och drinckare. Så skal alt folcket j stadhen stena honom j hiäl. Och alt så skalt tu skilia then onda jfrå tigh, at hela Jsrael skal thet höra och rädhas.
När någhor haffuer bedhriffuit een synd then dödhen werd är, och warder så dödhat, at man hänger honom vp j trää, så skal hans lekamen icke bliffua på trädh offuer nattena, vthan j skole begraffua honom på then {sam ma} [samma] daghen. Ty förbannat är then för Gudh som hengder är, på thet at tu icke skal orena titt land, som HERREN tin Gudh giffuer tigh til arffs.

XXII. Capitel.
När tu tins brodhers oxa eller fåår seer wille fara, så skalt tu icke dragha tigh ther jfrå, vthan skal driffua them til tin brodher igen. Om tin brodher icke boor när, och tu kenner honom icke, så skalt tu tagha them in vthi titt hws, at the {bliff ua} [bliffua] när tigh, til tess tin brodher söker effter them, och tå fåår tu honom them igen. Sammalunda skalt tu göra medh hans åssna, medh hans klädhe, och medh alt thet som tapat är, thet tin brodher mist haffuer, och tu finner thet, dragh tigh icke ther jfrå.
Om tu seer tins brodhers åssna eller oxa falla på wäghenom, så skalt tu icke dragha tigh ther jfrå, vthan skalt hielpa honom vp.
Een quinna skal icke bära manz tyyg, och en man skal icke dragha quinno klädher vppå, ty then som thet gör, är HERRANOM tinom Gudh een styggelse.
Om tu råkar på wäghen itt foghla boo på eno trää eller på iordenne, medh vngar eller medh ägg, och modhren sitter på vnganar eller på äggen, så skalt tu icke tagha modhren medh vnganar, vthan skal låta modhren flygha, och tagha vnganar, at tigh må gå wel, och tu må lenge leffua.
När tu bygger itt nytt hws, så gör såsom een wärn offuan om kring på taket, at tu icke indragher blodh på titt hws, om någhon faller ther aff.
Tu skalt icke såå tin wijngård medh mongahanda, at tu icke helghar til fyllelse sådana sädh, som tu sååt haffuer ibland wijngårdzens frucht. Tu skalt icke plöya tilhopa medh en oxa och medh en åssna. Tu skalt icke vthiklädha tigh een klädhning som aff vll och lijn tilsammans kommen är. Tu skalt göra tigh klutar j fyra hörnen på tin mantel som tu haffuer på tigh.
Om någhor tagher ena hustru, och sedhan han henne belägrat haffuer, fåår ledho til henne, och kastar henne någhot slemt före, och förer henne 
#249 itt rychte vppå, och sägher, Thenna quinnona haffuer iagh taghit, och när iagh ingick til henne, fan iagh, at hon icke war jungfru, så skola fadher och modher åt quinnone tagha henne, och bära fram quinnones jungfruscap in för the äldsta j stadhenom som j porten sittia, och quinnonnes fadher skal säya til the äldsta, Jagh haffuer giffuit thenna mannenom mina dotter til hustru, nu är han henne worden hatsk, och kastar henne skemligh ting före, och sägher, Jagh haffuer icke funnet tina dotter jungfru, Thetta är minne dotters jungfruscap. Och the skola vthbreda klädhet för the äldsta j stadhenom. Så skola the äldste j stadhenom tagha mannen och nepsa honom, och saakfella honom til hundradhe Siklar silffuer, och giffua them quinnonnes fadher, therföre at han haffuer berychtat ena jungfru j Jsrael, Och han skal haffua henne til hustru, så at han icke skal offuergiffua henne j alla sina lijffzdaghar. Är thet ock sant, at quinnan icke är funnen jungfru, så skal man föra henne vth för hennes fadhers huss dör, och folcket j stadhen skola stena henne til dödz, therföre at hon haffuer bedriffuit en galenscap j Jsrael, och haffuer bolat j hennes fadhers hws, Och skalt borttkasta thet onda jfrå tigh.
Om någhon warder befunnen, at han ligger när een hustru, som en echta man haffuer, så skola the bådha dräpas, mannen och quinnan som han när legat haffuer, Och skalt tagha bortt thet onda aff Jsrael.
Om een pigha är enom manne troloffuat, och någhor kommer j färd medh henne j stadhenom, och ligger när henne, så skalt tu föra them bådhen vth til stadhz porten, och skalt stena them bådhen til dödz, Pighona för then skul, at hon icke ropadhe, effter hon war j stadhenom, Mannen för then skul, at han sins nästas hustru skemdt haffuer, Och skalt kasta thet onda bortt jfrå tigh.
Om någhor finner een förloffuat pigho på markenne, och tagher henne fatt och ligger när henne, så skal mannen allena dräpas, som lågh när henne, så skal mannen allena dräpas, som lågh när henne, och pighonne skalt tu intet göra, ty hon haffuer ingen synd giordt som dödhen werd är, vthan lika som någhor hoffue sigh vp emoot sin nästa, och slogho hans siäl j hiäl, så är thetta ock, ty han fan henne på markenne, och then förloffuadha pighan ropadhe, och ingen war som henne halp.
Om någhor kommer til een jungfru som intet troloffuat är, och fåår henne fatt, och ligger när henne, och thet warder funnet, så skal han som när henne lågh, giffua hennes fadher femtiyo Siklar silffuer, och skal haffua henne til hustru, therföre at han haffuer förnedhrat henne, Han må icke offuergiffua henne j hans lijffzdaghar. Jngen skal tagha sins fadhers hustru, och icke vpteckia sins fadhers teckilse.

XXIII. Capitel.
INgen förbråken eller snööpt skal komma in j HERRANS församling. Skal ock ingen skökio son komma j HERRANS församling, ja ock effter tiyonde ledh, vthan skal platt intet komma j HERRANS församling.
The Ammoniter och Moabiter skola icke komma in j HERRANS församling, ja, ock effter tiyonde ledh, vthan skola aldrigh komma ther in, therföre at the icke wille möta tigh med brödh och watn på wäghen tå j droghen vthu Egypten, och ther til leegde emoot idher Bileam Beors son then spåmannen vthaff Mesopotamien, at han skulle förbanna tigh. Men HERREN tin Gudh wille icke höra Bileam, och förwende tigh then förbannelsen vthi welsignelse, therföre at HERREN tin Gudh hadhe tigh käär. Tu skalt them huarken gott eller
#250 äro bewijsa j alla tina lijffzdaghar ewinnerligha.
Edomeen skalt tu icke för styggelse hålla, ty han är tin brodher, Egyptien skalt tu ey heller hålla för styggelse, ty tu haffuer warit en fremling j hans land. The barn som aff them födde warda j tridie ledh, the mågha komma in vthi HERRANS församling.
När tu vthdragher vthu läghret emoot tina fiendar, så tagh tigh wara för alt ondt.
Är någhon ibland tigh som icke är reen, at honom om natten någhot wederfarit är, han skal gå vth för läghret, och icke igen inkomma förra än han på afftonen twåår sigh j watn, och när solen nedhergången är, skal han åter komma j läghret igen.
Vthan för lägret skalt tu haffua en platz, ther tu vth vppå gåår til tina tarffuer, och skalt haffua en staka widh beltet, och när tu tigh ther vthe settia wil, skalt tu graffua ther medh, och när tu sittit haffuer, skalt tu medh mullenne offuerskyla thet aff tigh gångit är, Ty HERREN tin Gudh wandrar j tino läghre, at han skal frelsa tigh, och giffua tina fiendar för tigh, Therföre skal titt läghre wara heligt, at ingen skam skal seedd warda ibland tigh, och han wender sigh jfrå tigh.
Tu skalt icke igen antwarda husbondanom tienaren som jfrå honom flyyr til tigh, Han skal bliffua när tigh på thet rwm som honom teckis j någhon aff tina portar sigh til godho, och skalt icke bedröffua honom.
Jngen skökia skal wara ibland Jsraels döttrar, och ingen bolare ibland Jsraels söner.
Tu skalt icke bära skökio löön eller hundapenningar vthi HERRANS tins Gudz hws, aff någhrahanda löffte, ty bådhe är HERRANOM tinom Gudh een styggelse.
Tu skalt icke ockra på tinom brodher, antingen medh penningar eller fetalia, eller medh någhon ting ther man medh ockra kan, på them fremmande må tu ockra, men icke på tinom brodher, på thet HERREN tin Gudh skal welsigna tigh j alt thet tu företagher j landena tijt tu kommer til at intagha thet.
När tu gör HERRANOM tinom Gudh itt löffte, så skalt tu icke fördröya at hålla thet, ty HERREN tin Gudh warder thet vthkräffiandes aff tigh, och thet bliffuer tigh reknat til synd. Om tu intet löffte loffuar, så är thet tigh ingen synd. Hwadh aff tina leppar vthgångit är, thet skalt tu hålla och göra ther effter, såsom tu HERRANOM tinom Gudh medh frijwilia loffuat haffuer, thet tu medh tinom munn talat haffuer.
När tu går j tins nästas wijngård, så må tu äta aff wijnbären så mykit tigh teckis, til tess tu bliffuer mätt, men tu skalt intet tagha medh tigh, j tino kärille.
När tu gåår j tins nästas sädh, så må tu affplocka ax, men medh liyan skalt tu icke gå ther til.

XXIIII. Capitel.
OM någhor tagher sigh hustru, och ächtar henne, och hon icke finner ynnest för hans öghon för någhon olust skul, så skal han scriffua itt skiliobreeff, och få henne j handena, och läta henne vthu sitt hws. När hon vthu hans hws gången är, och gåår til och bliffuer eens annars manz hustru, och then samme andre mannen warder henne ock ogunstugh och scriffuer itt skiliobreeff, och fåår henne j handena, och läter henne vthu sitt hws, Eller om then samme andre mannen döör, som henne til hustru
#251 toogh, så kan hennes förste man som henne vthdreeff icke tagha henne igen, at hon bliffuer hans hustru, effter thet at hon är oreen, ty thet är een styggelse för HERRANOM, på thet at tu icke skal komma landet j synd, som HERREN tin Gudh tigh til arffs giffua skal.
Om någhor haffuer nyligha taghit sigh hustru, han skal icke dragha vth j häärfärd, och man skal intet leggia honom vppå, han skal wara frij j sina hwse itt år igenom, at han må wara gladh medh sinne hustru som han taghit haffuer.
Tu skalt icke til pant tagha vnderstenen och offuerstenen j quernenne, ty han haffuer satt tigh siälena til pant.
Om någhor warder funnen then som stiäl ena siäl vthaff sina brödher vthaff Jsraels barnom, och försetter eller sälier henne, then tiuffuen skal dräpas, at tu skilier thet onda jfrå tigh.
Tagh tigh wara för then plåghon spitelskona, at tu medh flijt håller och gör alt thet som Presternar Leuiternar lära tigh, och som the biudha idher, thet skolen j hålla, och göra ther effter. Kom j hogh hwadh HERREN tin Gudh giorde medh MirJam på wäghenom tå j droghen vthu Egypten.
Om tu någhot borghar tinom nästa, så skalt tu icke gå j hans hws, och tagha honom en pant aff, vthan tu skalt stå vthan före, och then som tu borghat haffuer skal bära sin pant vth til tigh. Är han nödhstelt, så skalt tu icke gå och leggia tigh soffua medh hans pant, vthan skalt giffua honom hans pant igen när solen nedher gåår, at han må soffua j sijn klädher, och welsigna tigh. Thet warder tigh reknat för HERRANOM tinom Gudh til retferdugheet.
Tu skalt icke förhålla lönen för then som torfftig och fattigh är ibland tina brödher, eller för fremlingenom som j tino lande eller j tina portar är, vthan skalt giffua honom samma daghen sijn löön, at solen ther medh icke nedher gåår, effter han nödhstelt är, och ther med vppehåller sina siäl, på thet han icke skal ropa til HERRAN offuer tigh, och thet warder tigh til synd.
Fädherna skola icke döö för barnen, ey heller barnen för fädhernar, vthan huar och en skal döö för sina synd. Tu skalt icke böya fremlingens eller thens fadherlöses rett, Och skalt icke tagha enkionne hennes klädher aff til pant. Ty tu skalt j hoghkomma, at tu haffuer warit en trääl j Egypten, och HERREN tin Gudh haffuer tigh tädhan löst, therföre biudher iagh tigh at tu thetta gör.
När tu haffuer berghat aff tinom åker, och tu en kerffua förgätit haffuer på åkrenom, så skalt tu icke vmwenda och tagha honom, vthan han skal höra fremlingenom, them fadherlösa och enkionne til, på thet at {HER REN} [HERREN] tin Gudh skal welsigna tigh j all tijn henders werck. När tu affrist haffuer aff titt olioträä, så skalt tu icke sedhan på nyyt affrista, thet skal höra fremlingenom, them fadherlösa och enkionne til. När tu tin wijngård aff borghet haffuer, så skalt tu icke sedhan på nyyt hemta, thet skal höra fremlingenom, them fadherlösa och enkionne til. Och skalt j hoghkomma, at tu haffuer warit en trääl j Egyptj land, therföre biudher iagh tigh, at tu thetta gör.

XXV. Capitel.
OM een trätta är emellan män, så skal man haffua them fram för retten, och döma emellan them, och giffua them retferdigha rett, och then ogudhachtigha fördöma. Och om then ogudhachtighe haffuer förtient hugg, skal domaren biudha honom falla nedher, 
#252 och the skola in för honom slå honom, effter thet mååt och taal, som misgerningen kräffuer. När man honom fyratiyo slagh giffuit haffuer, skal man icke meer slå, på thet (om man meer slåår) han icke skal förmykit slaghen warda, och tin brodher styggeligh warder för tijn öghon.
Tu skalt icke binda munnen til på oxanom, som tröskar.
När brödher boo til hopa, och en döör vthan barn, så skal thens dödhas hustru icke tagha någhon fremmanda man vthan til, vthan hennes swågher skal ingå til henne, och tagha henne til hustru, och befrynda henne, och then förste sonen som hon födher, skal nempnas effter hans dödha brodher, at hans nampn icke nedherlegges j Jsrael.
Om mannenom icke teckes at han tagher sina swåghersko, så skal hans swågherska vpgå til porten för the äldsta, och säya, Min swågher nekar sigh wilia vpweckia sinom brodher nampn j Jsrael, och wil icke haffua migh til hustru. Så skola the äldste j stadhenom läta kalla honom, och tala medh honom. Om han tå ståår och sägher, Migh faller icke j sinnet at tagha henne, Så skal hans swågherska trädha til honom in för the äldsta, och dragha honom en skoo aff hans föter, och spotta vppå honom, och skal swara och säya, Så skal man göra huariom och enom, som sins brodhers hws icke vpbyggia wil, Och hans nampn skal heta j Jsrael, Thens barföttes hws.
Om twå män trätta tilhopa, och eens theras hustru löper til, at hon wil vndsettia sin man jfrå hans hand som honom slåår, och recker sina hand vth, och fattar honom om hans hemligh ting, så skalt tu hugga henne handena aff, och titt ögha skal icke skona henne.
Tu skalt icke haffua tweggehanda wight j tinom säck, större och mindre, och j tina hwse skal icke wara tweggehanda Skeppa, större och mindre. Tu skalt haffua ena fulla och retta wight, och ena fulla och retta Skeppo, på thz at tu skalt lenge leffua på landena som HERREN tin Gudh tigh giffua skal, Ty then som thetta gör, han är HERRANOM tinom Gudh een styggelse, såsom ock alle the som illa göra.
Kom j hogh hwadh the Amalekiter giorde tigh vppå wäghenom, tå j droghen vthu Egypten, huru the komo emoot tigh på wäghenom, och slogho tina efftersta, alla the swagha som effterst drogho, när tu mödd och trött wast, och the fruchtadhe icke Gudh. När nu HERREN tin Gudh läter tigh komma til roo jfrå alla tina fiendar omkring tigh j landena som HERREN tin Gudh tigh giffuer til arffs til at intagha, så skalt tu vthskrapa the Amalekiters åminnelse vnder himmelen. Thet förgät icke.

XXVI. Capitel.
NÄr tu kommer in j landet, som HERREN tin Gudh tigh til arffs giffua skal, och tu tagher thet in, och boor ther, så skalt tu tagha allahanda landzens första fruchter som aff iordenne komma, som HERREN tin Gudh tigh giffuer, och skal leggia them vthi en korgh, och gå bortt på thet rwm som HERREN tin Gudh vthwäliande warder, at hans nampn ther boo skal. Och skalt gå til Presten, som på then tijdhen är, och säya til honom, Jagh förkunnar på thenna dagh HERRANOM tinom Gudh, at iagh är kommen in vthi thet land, som HERREN wårom fädhrom sworit haffuer til at giffua oss.
Och Presten skal tagha korghen vthu tinne hand, och settia honom nedh för HERRANS tins Gudz altare. Tå skalt tu swara och säya för HERRANOM tinom Gudh, The Syrer wille förgöra min fadher, han droogh 
#253 nedher j Egypten, och war ther en fremling medh fögho folck, Och wardt ther itt stoort, starckt och mykit folck. Men the Egyptier handladhe illa medh oss, och twingadhe oss, och ladhe en hård träldom på oss. Tå ropadhe wij til HERRAN wåra fädhers Gudh, och HERREN hörde wårt roop, och sågh wårt elende ångest och nödh, och förde oss vthu Egypten medh wellugha hand och vthrecktom arm, och medh stoor förfärilse genom tekn och vnder, och förde oss på thetta rwmet, och gaff oss thetta landet, ther miölk och hannogh vthi flyter. Och therföre bäär iagh nu här fram landzens första frucht, som tu HERRE migh giffuit haffuer. Och så skalt tu läta thet ther för HERRANOM tinom Gudh, och tilbidia för HERRANOM tinom Gudh, och wara gladh offuer alt thet godha, som HERREN tin Gudh haffuer giffuit tigh, och tino hwse, tu och Leuiten, och fremlingen som när tigh är.
När tu haffuer til hopa samlat all tiyenden aff tin åårswext j tridie årena huilket är itt tiyendaåår, så skalt tu giffua Leuitenom, fremlingenom, them fadherlösa och enkionne, at the mågha äta j tinom port, och warda mätte. Och skalt säya för HERRANOM tinom Gudh, Jagh haffuer här framburit thet som helghat är aff mino hwse, och haffuer giffuit thet Leuitenom, fremlingenom, them fadherlösa, och enkionne, effter alt titt bodh, som tu migh budhit haffuer, Jagh haffuer icke gååt vthoffuer titt bodh, eller förgätit thet, Jagh haffuer icke ätit ther aff j minne sorgh. Jagh haffuer intet taghit ther aff j oreenligheet, Jagh haffuer intet ther aff giffuit til the dödha, Jagh haffuer warit HERRANS mins Gudz röst hörugh, Och haffuer giordt alt thet tu migh budhit haffuer. See här nedher aff tinne helgha boning aff himmelen, och welsigna titt folck Jsrael, och landet som tu oss giffuit haffuer, såsom tu wåra fädher sworit haffuer itt land ther miölk och hannogh vthi flyter.
J dagh haffuer HERREN tin Gudh budhit tigh, at tu effter all thenna bodh och retter göra skalt, så at tu håller them, och gör ther effter aff allo hierta, och aff allo siäl. HERRANOM haffuer tu thet tilsagdt j thenna dagh, at han skal wara tin Gudh, och tu skalt wandra j alla hans wäghar, och hålla hans lagh, bodh och retter, och lydha hans röst. HERREN haffuer tigh tilsagdt j dagh, at tu skalt wara hans eghit folck, såsom han tigh sagdt haffuer, at tu skalt hålla alla hans bodh, och han skal göra tigh thet höghsta, och tu warder prisat, loffuat och ärat offuer alt folck som han giordt haffuer, på thet tu skalt wara HERRANOM tinom Gudh itt helight folck, såsom han sagdt haffuer.

XXVII. Capitel.
OCh Mose samt medh the äldsta j Jsrael bödh folckena, och sadhe, Behåller all the bodh som iagh biudher idher j dagh, Och på then tijdhen när j offuer Jordan draghen in j landet som HERREN tin Gudh tigh giffuande warder, skalt tu vpresa stora stenar, och plåstra them medh kalk, och ther på scriffua all tesse laghsens ord, när tu ther offuer kommer, på thet tu skalt komma j landet tin Gudh tigh giffua skal, itt land ther miölk och hannogh vthi flyter, såsom HERREN tina fädhers Gudh tigh sagdt haffuer.
När j gåån offuer Jordan, så skole j sådana stenar vpresa (om huilka iagh idher j dagh biudher) på thet berghet Ebal, och plåstra them medh kalk, Och skalt ther sammastädz vpbyggia HERRANOM tinom 
#254 Gudh itt altare aff steen ther intet jern kommer widh, aff helom stenom skalt tu byggia thet altaret HERRANOM tinom Gudh, och offra ther vppå brenneoffer HERRANOM tinom Gudh, och skalt offra tackoffer, och ther sammastädhes äta och wara gladh för HERRANOM tinom Gudh, Och skalt scriffua på stenanar all tesse laghsens ord clarligha och liusligha.
Och Mose samt medh Presternar Leuiternar taladhe medh hela Jsrael, och sadhe, Merck och höör til Jsrael, På thenna daghen ästu worden HERRANS tins Gudz folck, at tu skalt lydhugh wara HERRANS tins Gudz röst, och göra effter hans bodh och retter som iagh biudher tigh j dagh.
Och Mose bödh folckena på samma daghen, och sadhe, Tesse skola stå på thet berghet Grisim, til at welsigna folcket, när j offuer Jordan gångne ären, Symeon, Leuj, Juda, Isaschar, Joseph och BenJamin. Och tesse skola stå på thet berghet Ebal, til at förbanna, Ruben, Gad, Asser, Sebulon, Dan och Naphthalj. Och Leuiternar skola begynna, och säya til huar man aff Jsrael medh clara röst.
Förbannat ware then, som gör en affgudh eller gutit beläte, HERRANS styggelse, itt werck, som konstenäres hender giordt haffua, och setter thet hemligha, Och alt folcket skal swara och säya, Amen.
Förbannat ware then som bannar sin fadher eller modher, Och alt folcket skal swara och säya, Amen.
Förbannat ware then som flytter sins nästas rååmerke, Och alt folcket skal säya, Amen.
Förbannat ware then som läter en blindan fara will på wäghenom, Och alt folcket skal säya, Amen.
Förbannat ware then, som böyar fremlingens, tess fadherlösas och enkionnes rett, Och alt folcket skal säya, Amen.
Förbannat ware then som ligger när sins fadhers hustru, at han vptecker sins fadhers teckilse, Och alt folcket skal säya, Amen.
Förbannat ware then som beligger någhon fänat, Och alt folcket skal säya, Amen.
Förbannat ware then som ligger när sinne syster, then hans fadhers eller modhers dotter är, Och alt folcket skal säya, Amen.
Förbannat ware then som ligger när sinne swäro, Och alt folcket skal säya, Amen.
Förbannat ware then som slår sin nästa hemligha, Och alt folcket skal säya, Amen.
Förbannat ware then som tagher mutor, at han eens oskyllughs blodz siäl slå skal, Och alt folcket skal säya, Amen.
Förbannat ware then som icke fulkompnar all thenna laghsens ord, så at han gör ther effter, Och alt folcket skal säya, Amen.

XXVIII. Capitel.
Och om tu HERRANS tins Gudz röst lydhugh är, at tu behåller och gör all hans bodh, som iagh biudher tigh j dagh, så skal HERREN tin Gudh göra tigh högst offuer alt folck på iordenne. Och all thenna welsignelsen skola komma offuer tigh, och drabba på tigh, therföre at tu haffuer warit HERRANS tins Gudz röst hörugh. Welsignat skalt tu wara vthi stadhenom, welsignat på åkrenom, welsignat skal wara tins lijffzfrucht, tins landz frucht, och fruchten aff tinom booscap, fruchten aff titt fää, fruchten aff tijn fåår. Welsignat warder tin korgh, och 
#255 tina offuerleeffuor. Welsignat skalt tu wara när tu ingåår, welsignat när tu vthgåår.
Och HERREN skal tina fiendar som sigh emoot tigh resa, läta falla för tigh. På en wägh skola the komma vth emoot tigh, och på siw wäghar flyy för tigh. HERREN skal biudha welsignelsen at hon är medh tigh j titt wisthus, och j alt thet tu företagher, och skal welsigna tigh j landena som HERREN tin Gudh tigh giffuit haffuer.
HERREN skal vpretta tigh sigh til itt helight folck, såsom han tigh sworit haffuer, therföre at tu HERRANS tins Gudz bodh håller, och wandrar j hans wäghar, at all folck på iordenne skola see, at tu nemd är effter HERRANS nampn, och skola fruchta tigh. Och HERREN skal göra, at tu skalt offuerflödha j alla äghodelar, j tinne lijffzfrucht, j tins booscaps frucht, j tins åkers frucht, på landena som HERREN tina fädher sworit haffuer tigh til at giffua.
Och HERREN skal öpna tigh sina godha håffuor, himmelen, at han skal giffua tino lande regn j sinom tijdh, och at han skal welsigna all tina henders werck, och tu skalt läna myklo folcke, och tu skalt tagha til lååns aff ingom. Och HERREN skal göra tigh til hoffuudh och icke til stiert, och skalt altijdh sweffua offuan vppå, och icke vnderliggia, therföre at tu är lydhugh HERRANS tins Gudz bodh, som iagh tigh biudher j thenna dagh, til at hålla och göra, och haffuer icke wikit jfrå någhot thet ord som iagh biudher tigh j dagh, huarken på then höghra sidhon eller på then wenstra, så at tu effterfolgde andra Gudhar, til at tiena them.
Om tu ock icke lydher HERRANS tins Gudz röst, så at tu håller och gör all hans bodh och retter, som iagh biudher tigh j dagh, så skola all tesse förbannelsen komma offuer tigh, och drabba på tigh. Förbannat skalt tu wara j stadhenom, förbannat på åkrenom, förbannat skalt wara tin korgh och tina offuerleeffuor, förbannat skal wara tins lijffzfrucht, tins landz frucht, fruchten aff titt fää, fruchten aff tijn fåår, förbannat skalt tu wara, när tu ingåår, förbannat när tu vthgåår.
HERREN skal senda ibland tigh armodh, ofridh och orådh, offuer alt thet tu tagher tigh före at göra, til tess han förgör tigh och förderffuar tigh snarligha, för tina onda gerningar skul, at tu migh offuergiffuit haffuer. HERREN skal låta pestilentie lodha widh tigh, til tess han gör enda medh tigh på landena tijt tu kommer til at intagha thet. HERREN skal slå tigh medh swulnat, skelffuo, heta, brenno, torrheet och bleekheet, och skal förfölia tigh, til tess han förgör tigh.
Himmelen som offuer titt hoffuudh är, skal wara som koppar, och iorden vnder tigh såsom jern. HERREN skal giffua tino lande stofft och asko för regn aff himmelen offuer tigh, til tess han förgör tigh. HERREN skal läta slå tigh för tina fiendar, på en wägh skalt tu dragha vth til them, och på siw wäghar skalt tu flyy jfrå them, och skalt warda förströdd kring om all rike på iordenne. Tin läkamen skal til maat wara allom himmelens foghlom, och allom wildiwrom på iordenne, och ingen skal wara som them aff driffuer.
HERREN skal slå tigh medh Egyptes böld, medh fijkbölder, medh skabb och klådha, så at tu icke skal kunna warda heel. HERREN skal slå tigh medh vrsinnogheet, blindheet och hiertans rasande. Och tu skalt famla om middaghen såsom en blinder famlar j mörkret, och skalt ingen lycko haffua på tina wäghar.
Och skalt lijdha wold och orett så lenge tu leffuer, och ingen skal hielpa tigh. Tu skalt troloffua tigh hustru, men en annan skal soffua när henne. Tu skalt byggia tigh hws, men en annan skal boo ther vthi. Tu skalt plantera wijngård, men tu skalt icke berghan. Tin oxe skal för tijn öghon slachtat 
#256 warda, men tu skalt intet få äta aff honom, Tin åssne skal för tijn öghon medh wold taghen warda, och skal tigh intet igengiffuin warda. Tijn fåår skola warda giffuin tinom fiendom, och ingen skal hielpa tigh.
Tine söner och tina döttrar skola andro folcke giffne warda, så at tijn öghon skola see ther vppå, och vpgiffuas offuer them daghligha. Och ingen starkheet skal wara j tina hender. Fruchten aff tino lande, och alt titt arbete skal itt folck förtära som tu intet kenner, och tu skalt orett lijdha, och förtryckt warda j alla tina daghar, och skal vrsinnogh bliffua för sådana syyn som tijn öghon see skola.
HERREN skal slå tigh medh een ond böld på knään, och vppå beenkalffuana, at tu icke skal kunna helas jfrå footbiellet in til hiessan.
HERREN skal driffua tigh och tin Konung, som tu offuer tigh satt haffuer til itt folck, som tu intet kenner eller tina fädher, och ther skalt tu tiena andra Gudhar, stockar och stenar. Och skalt warda til een gruffuelse och til itt ordspråck och gabberij ibland all folck tijt HERREN tigh driffuit haffuer.
Tu skalt mykin sädh föra vth på markena, och litet införa, ty gräshoppor skola thet vpäta. Tu skalt plantera och bruka wijngård, men intet winet dricka eller hemta, ty matkar skola förtärat. Tu skalt haffua olioträä j allom tinom landzendom, men tu skalt icke smöria tigh medh olionne, ty titt olioträä skal vpryckt warda. Söner och döttrar skalt tu födha, och doch intet haffua them, ty the skola warda bortförde. All tijn trää och tijns landz frucht skal ohyra förtära.
Fremlingen som när tigh är skal stigha offuer tigh, och altijdh bliffua öffuerst, Men tu skalt stigha nedher och altijdh liggia vnder. Han skal läna tigh, men tu skalt intet läna honom, Han skal wara hoffuudhet, och tu skalt wara stierten.
Och all thenna förbannelsen skola komma offuer tigh, och förfölia tigh, och drabba vppå tigh til tess tu bliffuer om intet, therföre at tu HERRANS tins Gudz röst icke hördt haffuer, at tu motte hållet hans bodh och retter, som han tigh budhit haffuer. Therföre skola tekn och vnder warda på tigh och tinne sädh til ewigh tijdh, at tu icke haffuer tient HERRANOM tinom Gudh medh gladt och lustigt hierta, tå tu allahanda nogh hadhe. Och tu skalt tiena tinom fienda, som HERREN tigh tilskickandes warder, j hunger och törst, j nakonheet, och allahanda nödh, och han skal leggia på tin hals itt jern oock, til tess han förgör tigh.
HERREN skal läta folck komma på tigh fierran effter jfrå werldennes enda, såsom en örn flygher, huilkes måål tu icke förstå kan, Jtt skamlöst folck, thz icke skal haffua försyyn för thens gamlas person, ey heller mill är för then vnga, Och skal förtära fruchtena aff tin booscap, och fruchten aff titt land, til tess han förgör tigh, och skal intet läta tigh quart bliffua, j korn, wijn, olio, j frucht aff fää eller fåår, til tess han gör tigh om intet, Och skal trengia tigh j alla tina portar, til tess han nedherlegger tina högha och fasta murar, ther tu på förlåter tigh j allo tino lande, och tu skalt trengd warda j alla tina portar j hela tina lande, som HERREN tin Gudh tigh giffuit haffuer.
Tu skalt äta fruchten aff titt eghit lijff, tins sons och tinne dotters köt, som HERREN tin Gudh tigh giffuit haffuer, j then ångest och nödh, som tin fiende tigh vthi twinga skal, så at en man, som tilförenna kräsligha och j mykin wellust ibland idher leffuat haffuer, skal missunna sinom brodher och hustrunne, som j hans fampn är, och sonenom, som än nu igenleeffder är aff hans söner, at giffua någhrom thera aff sins sons köt, ther han aff äter, effter han nu intet meer haffuer aff alla sina äghodelar, j then ångest och nödh som tin fiende tigh med twinga skal vthi alla tina portar.
#257
En quinna ibland idher, som tilförenna kräseligha och j wellust leffuat haffuer, så at han icke haffuer försökt settia sin foot på iordena för kräseligheet och wellust skul, hon skal icke vnna mannenom som j hennes fampn är, och sinom son, och sinne dotter effterbyrdena som emellan hennes been vthgången är, ja ock sina söner som hon födt haffuer, för ty the skola äta them hemligha för allahanda brist skul j then ångest och nödh, medh huilko tin fiende tigh twinga skal j tina portar.
Om tu icke håller och gör alla tessa laghsens ord som j thenna bokenne scriffuin äro, så at tu fruchtar thetta herliga och förskreckeligha nampnet, HERRAN tin Gudh, så skal HERREN vnderligha haffua sigh medh tigh, medh plågho på tigh och tina sädh, medh stora och longsama plåghor, medh onda och longsama krankheter, och skal wenda til tigh alla the Egyptiska siwkdomar ther tu rädhes före, och the skola lodha widh tigh. Ther til alla krankheter, och alla plåghor som icke screffna äro j tesse laghbook, skal HERREN tin Gudh låta komma offuer tigh, til tess at han förgör tigh, och fögho folck skal offuerbliffua aff idher, som tilförenna woren såsom stiernonar på himmelen för mykinheet skul, therföre at tu icke lyydt haffuer HERRANS tins Gudz röst.
Och såsom HERREN tilförenna fröghdadhe sigh offuer idher, at han giorde idher gott och förökadhe idher, så skal han fröghda sigh offuer idher, at han förderffuar idher och om intet gör, och j warde förstörde jfrå landena ther tu nu indragher til at intagha thet. Ty HERREN skal förskingra idher ibland all folck, jfrå then ena werldennes enda in til then andra, och ther skalt tu tiena andra Gudhar som tu intet kenner, eller tine fädher, stock och steen.
Och ibland the folck skalt tu intet wist heman haffua, och tijn footbielle skola ingen huilo få, ty HERREN skal giffua tigh ther itt bäffuande hierta, och wanmechtugh öghon, och een förwissnadha siäl. så at titt lijff skal wara hengiandes för tigh Dagh och natt skalt tu rädhas, och skalt icke wara wiss på titt lijff. Om morghonen skalt tu säya, Ah thet iagh måtte leffua til afftonen, och om afftonen skalt tu säya, Ah thet iagh måtte leffua til morghonen för tins hiertas stora reddhugha som tigh förskreckia skal, och för thet som tu medh tijn öghon see skal.
Och HERREN skal föra tigh skippom full åter in vthi Egypten, på then wäghen om huilken iagh sadhe, Tu skalt icke meer see honom, Och skolen warda sålde idhrom fiendom til trälar och trälinnor, och ther skal ingen wara som köpa wil.

XXIX. Capitel.
TEsse äro förbundzens ord, som HERREN bödh Mose at göra medh Jsraels barnom vthi the Moabiters land annan gong, sedhan han thet samma medh them giordt hadhe j Horeb. Och Mose kalladhe hela Jsrael, och sadhe til them, J haffuen seedt alt thet HERREN för idhor öghon giordt haffuer j Egypten Pharao medh alla hans tienare, och hela hans land, the stora frestilse som tijn öghon seedt haffua, och thz war stoor tekn och vnder. Och HERREN haffuer än nu in til thenna dagh icke giffuit tigh itt hierta som förstondugt wore, öghon som see kunde, och öron som höra kunde.
Han haffuer lätit idher wandra j öknenne j fyratiyo åår, idher klädher äro icke förslitin worden på idher, och tina skoor äro icke föråldradhe på tina fötter, J åten intet brödh, och intet wijn drocken eller starcka drycker, 
#258 på thet at tu skulle weta, at iagh är HERREN idhar Gudh.
Och tå j komen på thetta rwmet, droogh vth Sihon Konungen j Hesbon, och Og Konungen j Basan til at strijdha medh oss, och wij slogho them, och togho theras land in, och gåffuom thet the Rubeniter och Gadditer, och then halffua slechtenne aff the Manassiter til arffuedeel, Så håller nu thetta förbundz ord, och görer ther effter, på thet j skolen wijsligha handla j alt thet j gören.
J ståån alle j dagh för HERRANOM idhrom Gudh, the offuerste j idhra slechter, Jdhre äldste, idhra embetzmän, huar en j Jsrael, jdhor barn, idhra quinnor, fremlingen som j titt läghre är, bådhe tin wedhahuggare och tin watudraghare, at tu skalt ingå vthi HERRANS tins Gudz förbund, och j then eedh som HERREN tin Gudh medh tigh gör j dagh, på thet han skal j thenna dagh vpretta tigh sigh til folck, och han skal wara tin Gudh, såsom han tigh sagdt haffuer, och såsom han tina fädher Abraham, Isaac och Jacob sworit haffuer.
Ty iagh gör icke thetta förbundet och thenna eedhen medh idher allena, vthan både medh idher som j dagh här ären och ståån här medh oss för HERRANOM wårom Gudh, och medh them som j dagh här icke medh oss äre, För ty j weten huru wij boodde j Egyptj land och drogho mitt igenom Hedhninganar, genom huilka j foren, och såghen theras styggelse, och theras affgudhar, stock och steen, silffuer och gull, som när them war.
At til ewentyrs icke någhon är ibland idher man eller quinna, eller een slecht, eller ätt, som sitt hierta j dagh wendt haffuer jfrå HERRANOM wårom Gudh, så at han wil borttgå, och tiena tesse folcks Gudhar, och warder til ewentyrs een root ibland idher som galla och malört bäär. Och än doch han än hörer thenna förbannelsens ord, welsignar han sigh likawel j sino hierta, och sägher, Thet warder icke än så ondt, Jagh wil wandra såsom mitt hierta teckis, och warda altså the druckne medh the torstugha förtapadhe.
Tå skal HERREN icke wara honom nådhelighen, vthan tå skal hans wredhe och nijtt hempnas offuer then mannen, och på honom skola all thenna förbannelsen leggia sigh som j thenna bokenne scriffuen äro. Och HERREN skal vthskrapa hans nampn vnder himmelen. och skal aff skilia honom til thet ondt är, vthu alla Jsraels slechter effter all förbundzens förbannelse, som j tesse laghbook scriffuen äro.
Och så skal tå idhor aff födha säya, idhor barn som effter idher vpkomma, och the fremmande som fierran longwegs komma, när the see thetta landzens plågho, och the kranckheter som HERREN them medh beswärat haffuer, at han alt theras land medh swaffuel och salt förbrendt haffuer, så at thet icke kan såådt warda, ey heller wexer, ey heller någhon ört vpgåår, Lika såsom Sodom, Gomorra, Adama, och Zeboim vmstörte äro, huilka HERREN j sinne wredhe och grymheet vmstörte.
Så skola all folck säya, Hwj haffuer HERREN så giordt tesso landena? Hwadh är thenna hans stora grymma wredhe? Tå skal man säya, Therföre at the haffua gååt jfrå HERRANS theras fädhers Gudz förbund, som han medh them giordt hadhe, tå han förde them vthu Egyptj land, och the äro borttgångne och haffua tient andra Gudhar, och tilbidhit them, sådana gudhar som the intet kende, och them the intet tilhörde. Therföre haffuer HERRANS wredhe förgrymmat sigh offuer thetta land, så at han haffuer lätit komma offuer them, all the förbannelse, som j tesse book scriffuen stå. Och HERREN haffuer driffuit them vthu theras land medh stora wredhe, grymheet och ogunst, och kastat them vthi itt annat land, såsom thet j thenna dagh befinnes.
HERRANS wår Gudz heemligheet är vppenbarat oss och wårom
#259 barnom til ewig tijdh, at wij all tesse laghsens ord göra skole.

XXX. Capitel.
NÄr nu alt thetta kommer offuer tigh, antingen welsignelsen eller förbannelsen, som iagh tigh föresatt haffuer, och tu begynnar leggia på hiertat huru tu är jbland Hedhningar tijt HERREN tin Gudh tigh fördriffuit haffuer, och tu vmwender tigh til HERRAN tin Gudh, så at tu lydher hans röst, tu och tijn barn aff allo hierta. och aff allo siäl, j alt thet som iagh biudher tigh j thenna dagh, så skal HERREN tin Gudh wenda titt fengilse, och förbarma sigh offuer tigh, och skal åter församla tigh vthu all folck, tijt HERREN tin Gudh tigh förskingrat haffuer.
Om tu wore borttdriffuin alt in til himmelens enda, så skal doch HERREN tin Gudh församla tigh tädhan, och hemta tigh tädhan. och skal läta tigh komma j thet land, som tina fädher besittit haffua, och tu skalt thet intagha, och han skal göra tigh gott. och föröka tigh offuer tina fädher. Och HERREN tin Gudh skal omskära titt hierta, och tinne sädz hierta, at tu HERRAN tin Gudh elska skalt aff allo hierta, och aff allo siäl, på thet at tu må leffua. Men thenna förbannelsen skal HERRAN tin Gudh alla läta komma vppå tina fiendar, och vppå them som tigh hata och förfölia.
Men tu skalt vmwenda tigh och lydha HERRANS röst, at tu gör all hans bodh, som iagh biudher tigh j dagh, Och HERREN tin Gudh skal giffua tigh lycko j alla tina henders gerningar, j tins lijffz frucht, j tins booscaps frucht, j tins landz frucht, at thet kommer tigh til godho, ty {HER REN} [HERREN] skal wenda sigh, så at han skal fröghda sigh offuer tigh, tigh til godho, såsom han sigh offuer tina fädher fröghdat haffuer, therföre at tu HERRANS tins Gudz röst lydher, til at hålla hans bodh och retter som screffne äro j thesso laghbook, så framt tu wender tigh til HERRAN tin Gudh aff allo hierta och aff allo siäl.
Ty thet bodhet som iagh biudher tigh j dagh, är tigh icke fördolt, ey heller förfierran, ey heller j himmelen, så at tu måtte säya, Hoo wil fara oss vp j himmelen, och hemta oss thet, at wij mågha hörat och görat? Thet är icke heller på hinsidhon haffuet, så at tu måtte säya, Hoo wil fara oss offuer haffuet och hemta oss thet, at wij måghe hörat och görat? Ty ordet är ganska hardt när tigh, j tinom munn, och j tino hierta, at tu thet göra må.
Sij, iagh haffuer j dagh satt tigh före liffuet och thet godha, döden och thet onda, thet iagh biudher tigh j dagh, at tu skalt elska HERRAN tin Gudh, och wandra j hans wäghar, och hålla hans bodh, lagh och retter, och få leffua, och warda förökat, och HERREN tin Gudh skal welsigna tigh j landena ther tu indragher til at intagha thet.
Men wender tu titt hierta och lydher icke, vthan läter förföra tigh, så at tu tilbedher andra Gudhar, och tienar them, så förkunnar iagh idher j dagh, at j skolen förgåås, och icke lenge bliffua j landena ther tu indragher offuer Jordan, thet at intagha.
Jagh tagher j dagh himmel och iord til witne offuer idher, iagh haffuer satt idher före liffuet och dödhen, welsignelse och förbannelse, at tu skalt vthwälia liffuet, och tu och tijn sädh måghen leffua, at j skolen elska HERRAN idhar Gudh, och lydha hans röst, och hålla idher in til honom, Ty thet är titt lijff och tin longa ålder, at tu må boo j landena, som HERREN tina fädher Abraham, Isaac och Jacob sworit haffuer them at giffua.
#260
XXXI. Capitel.
Och Mose gick bortt, och taladhe thenna orden medh hela Jsrael, och sadhe til them, Jagh är j dagh hundradhe och tiughu åra gammal, iagh kan icke meer vth och ingå, Ther til haffuer HERREN sagdt til migh, Tu skalt icke gå offuer thenna Jordan, HERREN tin Gudh skal sielffuer gå för tigh, Han skal sielff förgöra tesse folck för tigh, så at tu skalt tagha them in, Josua skal gå för tigh ther offuer, såsom HERREN sagdt haffuer. Och HERREN skal göra them såsom han giordt haffuer Sihon och Og the Amoreers Konungar, och theras lande, huilka han förgiordt haffuer.
När nu HERREN giffuer them för idher, så skole j göra them effter all the bodh, som iagh idher budhit haffuer, Waren tröste, och widh gott moodh, Fruchter idher intet och gruffuer idher intet för them, ty HERREN tin Gudh skal sielffuer wandra medh tigh, och skal icke dragha handena jfrå, ey heller förlata tigh.
Och Mose kalladhe Josua, och sadhe til honom för hela Jsraels öghon, War tröst och widh gott moodh, ty tu skalt föra thetta folcket j landet, som HERREN thera fädher sworit haffuer them at giffua, och skalt vthskiffta thet emellan them. Men HERREN, som sielffuer gåår för idher, han skal wara medh tigh, och icke dragha handena jfrå, icke heller förlåta tigh, Fruchta tigh intet, och förskreck tigh intet.
Och Mose screff thenna laghen och fick Presternar Leuj söner, som båro HERRANS förbundz Arck, och allom Jsraels äldstom, och bödh them, och sadhe, Jw effter siw åår tå frijåret är, på löffhyddohöghtijdhenne, tå hela Jsrael kommer til at betee sigh för HERRANOM tinom Gudh, på thet rwm som han vthwäliandes warder, skalt tu thenna laghen läta vthropa för hela Jsrael, för theras öron, nemligh, för folckens församling, bådhe för män och quinnor, barn och tinom fremling som j tina portar är, på thet at the skola höra och lära, huru the skola fruchta HERRAN sin Gudh, och achta vppå, at the göra all thenna laghsens ord. Och at theras barn som icke wetat, mågha ock höra och lära, huru the skola fruchta HERREN idhar Gudh j alla idhra lijffzdaghar som j på landena leffuen tijt j offuer Jordan ingåån til at intagha thet.
Och HERREN sadhe til Mose, Sij, tijn dödz tijdh är kommen, kalla Josua och gack in j witnesbyrdzens tabernakel, at iagh må giffua honom befalning. Mose gick åstadh medh Josua, och trädde in j witnesbyrdzens tabernakel. Och HERREN syntes j tabernaklet vthi en molnstodh, och samma molnstodh stoodh j dörenne på tabernaklet.
Och HERREN sadhe til Mose, Sij, tu skalt aff sompna medh tina fädher, och thetta folcket skal vpkomma, och skal löpa j horerij effter landzens fremmande Gudhar, ther the inkomma, och skola offuergiffua migh, och om intet göra thet förbund som iagh medh them giordt haffuer, Så skal mijn wredhe förgrymma sigh offuer them på samma tijdhen, och iagh skal {offuer giffua} [offuergiffua] them och fördölia mitt ansichte för them, at the skola vptärde warda. Och när them tå mykin olycka och ångest offuerkommer, skola the säya, Haffuer icke alt thetta onda råkat på migh, effter Gudh icke är medh migh? Men iagh skal på then tijdhen förskyyla mitt ansichte, för alt thet onda skul som the giordt haffua, at the haffua wendt sigh til andra Gudhar.
Så scriffuer idher nu thenna wisona, och lärer henne Jsraels barn, och setter henne j theras munn, at then wisan bliffuer migh itt witne ibland Jsraels barn, Ty iagh wil föra them j landet, som iagh thera fädher sworit 
#261 haffuer, ther miölk och hannogh vthi flyter, Och när the äta och warda mätte och fete, så warda the sigh wendandes til andra Gudhar, och tiena them, och förhäda migh, och läta mitt förbund fara. Och när them tå mykin olycka och ångest på kommer, så skal thenna wisan swara them för itt witnesbyrd, then the icke skola förgäta vthu theras sädz munn. Ty iagh weet theras tanckar, som the nu allaredho medh vmgå, förra än iagh förer them j landet, som iagh sworit haffuer. Så screff Mose tessa wisona på samma tijdhen, och lärde henne. Jsraels barn.
Och befalte Josua Nuns sone och sadhe, War tröst och frijmodigh, för ty tu skalt föra Jsraels barn j landet som iagh them sworit haffuer, och iagh skal wara medh tigh.
Tå Mose hadhe all tesse laghsens ord vthscriffuit j een book, bödh han Leuiternar, som HERRANS witnesbyrds Arck båro, och sadhe, Tagher thenna lagsens book, och legger henne widh sidhon på förbundzens Arck, HERRANS idhars Gudz, på thet at hon skal wara ther til itt witne emoot tigh, för ty, iagh kenner tina olydugheet och halzstijffheet, Sij, medhan iagh än nu j dagh leffuer medh idher, haffuen j olydhughe warit emoot HERRANOM, huru mykit meer effter min dödh?
Så läter nu tilhopa komma för migh alla the äldsta j idhra slechter, och idhra embetesmän, at iagh må tala thenna orden för theras öron, och tagha himmel och iord til witne offuer them. ty iagh weet at j effter min dödh skolen förderffuat, och gå vthaff wäghenom, then iagh idher budhit haffuer, Så skal idher wedherfaras olycka ther effter, therföre at j haffuen illa giordt för HERRANS öghon, och förtörnat honom genom idhra henders gerningar. Altså taladhe Mose thenna wisonnes ord all vth för hela Jsraels församlings öron.

XXXII. Capitel.
AChter vppå j himlar, iagh wil tala, och iorden höre mins munz ord.
Mijn lära drype såsom regn, och mitt taal flyte såsom dagg.
Såsom regn vppå grääs, och såsom dropar vppå örter.
Ty iagh wil prijsa HERRANS nampn, giffuer wårom Gudh allena ärona.
Han är een klippa, Hans werck äro ostraffeligh, ty alt thet han gör thz är rett.
Trofast är Gudh, och vthan alt argt, retwijs, och from är han.
Then affuoga och onda slechten är honom jfrå fallen, skamflecker äro the, och icke hans barn.
Tackar tu så HERRANOM tinom Gudh tu galna och owijsa folck? Är han icke tin fadher och tin HERRE? Haffuer han icke allena giordt och bereedt tigh?
Tenck vppå then förra tijdhen alt här til, och betrachta hwadh han giordt haffuer medh the gamla fädher? 
Frågha tin fadher, han skal förkunnat tigh, tina äldsta, och the skola säyat tigh.
När then höghste vthskiffte folcken, och vthströdde menniskiors barn, tå satte han landamären til folcken, effter Jsraels barnas taal.
Ty HERRANS lott är hans folck, Jacob är snöret til hans arff.
Han fan honom j wildmarckenne, vthi torro öknenne ther styggelighit är, Han förde honom om kring, och gaff honom lagh, och bewaradhe honom såsom sin ögna steen.
#262
Såsom en örn vthförer sina vngar, och flyger offuer them, Han {recket} [reckte] sina wingar vth, altså toogh han them, och baar them vppå sina wingar.
HERREN allena leedde honom, och ingen fremmande Gudh war medh honom.
Han lät honom fara högt vppe på iordenne, och födde honom medh åkrens frucht, Och lät honom sugha hannogh vthu Helleberghet, och olio vthu harda stenen.
Smöör aff koonar, och miölk aff fåren samt medh thz feta aff lamben.
Och fetasta wädhrar, och bockar medh feta niwrar, och hwete, och lät honom dricka godha wijndruffuos blodh.
Och tå han wardt feet och mätt, wardt han kåter, Han är feet, tiock, och starck worden. Och haffuer offuergiffuit Gudh then honom giordt hadhe.
Sinne helses klippo achtadhe han ringa. Och rette honom genom {frem mande} [fremmande] Gudhar til nijt.
Genom styggelse förtörnadhe han honom. The offradhe diefflom och icke sinom Gudh.
Them Gudhom som the intet kende, them nyiom som icke tilförenne warit hadhe, huilka theras fädher intet dyrkat hadhe.
Tina klippo then tigh födt haffuer, then offuergaff tu, och förgatt then Gudh som tigh skapat haffuer.
Och tå HERREN thet såg, wardt han wredher offuer sina söner och döttrar?
Och han sadhe, Jagh skal förskyla mitt ansichte för them, och wil see hwadh them på sidzstonne widherfaras kan, ty thet är itt affuogt slechte, och sådana barn ther ingen troo vthi är.
The haffua reett migh på thet som icke är Gudh, medh theras affgudherij haffua the förtörnat migh.
Och iagh skal reeta them igen, på thet som icke är folck, medh itt galet folck skal iagh förtörna them.
Eelden är vptend j minne wredhe, och skal brinna in til thet nedhersta heluetet, Och skal förtära landet medh sin wext, och skal vpbrenna berghs grunden.
Jagh skal samka olycka offuer them, Jagh skal förskiuta alla mina pilar på them.
För hunger skola the försmechta, och förtärde warda aff skelffuo och ond sår.
Jagh skal läta komma til them wildiwrs tender och grymma ormar.
Vthwertis skal swerdet förödha them, och inwertis förskreckilse, bådhe drenger och pighor, then som dijr medh then gråhärotta.
Jagh skal säya, Huar äro the? Jagh skal borttagha theras åminnelse jfrå menniskiomen.
Om iagh icke skydde för fiendernas wredhe, at theras fiendar icke skola warda stålte, och måtte säya, Wår högha hand haffuer thetta alt giordt och icke HERREN.
Ty thet är itt folck ther intet rådh vthi är, och intet förstånd är j them.
O at the wijse wore, och the måtte besinna hwadh them framdeles offuergå skal.
Huru kommer thet til, at en skal iagha tusende aff them, och twå skola komma tiyo tusend på flychtena? 
Mon icke theras klippa haffua såldt them, och HERREN haffuer offuergiffuit them?
För ty wår klippa är icke såsom theras klippa, wåre fiendar äro ther sielffue domare om.
#263
Theras wijnträä är Sodoms wijnträä, och aff Gomorres åker.
Theras druffuor äro galle, the haffua bitter bäär.
Theras wijn är draka eter, och grymma huggormas galle.
Är icke sådant fördoldt när migh? och försiglt j minom håffuom?
Hemden är mijn, iagh skal wedhergellat, på sin tijdh skal theras foot slenta.
Theras oferdz tijdh är när, och thet them tilstundar skyndar sigh.
Ty HERREN warder dömandes sitt folck, och offuer sina tienare skal han förbarma sigh.
Ty han warder anseende at the äro slett förgångne, Och huarken the beslutne, eller noghon man är offuer bliffuin.
Och man warder säyandes, Huar äro thera Gudhar? theras klippa ther the förtröste sigh vppå?
Aff huilkas offer the åto thz feta, och drucko wijn aff theras drickoffer, 
Lät them vpstå och hielpa idher och beskerma idher.
See j nu, at iagh allena äret, och ingen Gudh är för vthan migh.
Jagh kan dödha och leffuande göra, iagh kan slå och kan hela, och ingen är som vthu minne hand kan friya.
Ty iagh wil lyffta mina hand vp j himmelen, och wil säya, iagh leffuer ewinnerligha.
När iagh mins swerdz liungande hwetter, och mijn hand tagher til at straffa
Så skal iagh hempnas igen på mina fiendar, och wedhergella them som migh hata.
Jagh skal göra mina pilar druckna aff blodh, och mitt swerd skal äta köt.
Offuer the slaghnas blodh och offuer fengilset och offuer fiendans blottadhe hoffuudh.
Fröghdens alle j som äre hans folck, ty han warder hempnandes sina tienares blodh.
Och warder hempnandes offuer sina fiendar, och skal nådheligh wara sins folcks lande.
Och Mose kom, och taladhe all thenna wisonnes ord för folckens öron, han och Josua Nun son. Tå nu Mose alt thetta vthtalat hadhe til hela Jsrael, sadhe han til them, Legger på hiertat all the ord som iagh betygar idher j dagh, at j befale idhor barn, at the hålla och göra all tesse lagens ord. För ty thet är intet fåfengt ord til idher, vthan thet är idhart lijff, och thet ord skal förlengia idhart lijff på landena, tijtt j gåån offuer Jordan til at intagha thet.
Och HERREN taladhe til Mose på samma daghen, och sadhe, Gack vp på berghet Abarim, vppå Nebo bergh som ligger j the Moabiters land, twert offuer Jeriho, och besee landet Canaan, som iagh Jsraels barnom til eghit giffua skal, och bliff dödh på berghena tå tu tijtt vpkommen äst, och församla tigh til titt folck, lika som tin brodher Aaron bleff dödh på the berghena Hor, och församladhe sigh til sitt folck, therföre at j haffue brutit emoot migh ibland Jsraels barn widh trettowatnet j Kades j then öknenne Zin, at j icke helghaden migh ibland Jsraels barn. Ty tu skalt få see landet twert jfrå tigh, thet iagh Jsraels barn giffuer, men tu skalt intet komma ther in.
***HIT***

XXXIII. Capitel.
#264
THetta är welsignelsen ther Mose Gudz man medh welsignadhe Jsraels barn för hans dödh, och sadhe, HERREN är kommen aff Sinaj, och är them vpgången aff Seir, han är framkommen jfrå thet berghet Paran, och är kommen medh mong tusend heligha, på hans höghra hand är een brinnande lagh för them, Oh huru käär haffuer han folcken. Alle hans helighe äro j tinne hand, the skola settia sigh til tina fötter, och skola lära aff tinom ordom. Mose haffuer budit oss laghen, Jacobs menigheets arff. Och han war j Konunga welle, och förstarnar för folcket hölt han til hopa samt medh Jsraels slechter.
Ruben leffue och döö icke, och hans folck ware fögho.
Thetta är Juda welsignelse, och han sadhe, HERRE hör Juda röst, och gör honom til en regent j sitt folck, och lät hans macht warda stora, och honom warde holpit jfrå hans fiendar.
Och til Leuj sadhe han, Tin Rett och titt Liws ware när tinom helgha man, then tu försökte j Massa, ther j tretten widh trettowatnet. Then som til sin fadher och til sin modher sägher, Jagh ser them intet, och til sina brödher, Jagh kenner them intet, och til sin son, Jagh weet intet aff honom, the samma hålla tijn ord, och bewara titt förbund, the skola lära Jacob tina retter, och Jsrael tijn lagh, the skola bära röökwerck fram för tina näso, och alt offer på titt altare. HERRE welsigna hans förmågho, och lät hans henders gerningar behagha tigh. Slå theras rygg sönder som settia sigh vp emoot honom, och theras som hata honom, at the icke skola kunna retta sigh vp.
Och til BenJamin sadhe han, HERRANS kärkompne skal boo säkert, altijdh skal han achta vppå honom, och skal boo emellan hans axlar.
Och til Joseph sadhe han, Hans land ligger j HERRANS welsignelse, ther äro ädhla fruchter aff himmelen, aff daggenne, och aff diupet som vnder ligger, Ther äro ädhla fruchter aff solenne, och ädhla mooghna fruchter aff månanom, och aff the högha berghen aff begynnelsen, och aff höghomen j ewigh tijdh, och ädhla fruchter aff iordenne och hwadh ther på är, Hans nådh som boodde j buskanom, komme offuer Josephs hoffuudh och vppå Nazirs hiessa ibland hans brödher. Hans herligheet är såsom en förstfödd oxe, och hans horn äro såsom eenhörnings horn, medh them skal han stånga folken j hoop in til landzens enda. Thetta är Ephraims tusende och Manasses tusende.
Och til Sebulon sadhe han, Sebulon, fröghda tigh aff tin vthgong. Men Jsaschar fröghda tigh aff tina hyddor, the skola kalla folck vppå berghit, och offra ther rettferdughetennes offer, ty the skola sugha haffsens ympnogheet, och the fördolda håffuor j sandenom.
Och til Gad sadhe han, Welsignat ware then vthrymaren Gad, han boor som itt leyon, och röffuar arm och hiessa. Och han sågh at honom itt hoffuudh giffuit war, en lärare som är fördold, och kom medh folckens offuerstar, och skaffadhe HERRANS retwiso, och hans retter medh Jsrael.
Och til Dan sadhe han, Dan itt vngt leyon, han skal flyta aff Basan.
Och til Naphthalj sadhe han, Naphthalj skal haffua nogh, eehwadh honom lyster, och skal wara full medh HERRANS welsignelse, Wester vth och söder vth skal hans besitning wara.
Och til Asser sadhe han, Asser ware welsignat medh söner, han ware sina brödher teck, och doppe sin foot j olio. Jern och koppar ware på hans skoor. Tin ålder ware såsom tin vngdom.
Jngen Gudh är såsom thens starckas Gudh, then som sitter j himmelen han ware tijn hielp, Hans herligheet är j skyyn. Thet är Gudz boning aff
#265 begynnelsen, och hans armar äro här nedhre ewinnerligh. Och han skal vthdriffua tin fienda för tigh, och säya, War förderffuat, Jsrael skal allena trygger boo, Jacobs brunn skal wara vppå thz land som korn och wijn vthi är, och tess himmel skal drypa dagg. Wel är tigh Jsrael, Hoo är tin like? O tu folck som igenom HERRAN salugh warder, huilken tins hielps skiöld är, och tins seghers swerd. Tina fiendar skola feela, och tu skalt trädha in på theras höghder.

XXXIIII. Capitel.
OCh Mose gick vthaff the Moabiters mark, vp på berghet Nebo, vppå klinten aff berghet Pisga twert emoot Jeriho. Och HERREN wijste honom thet hela landet Gilead, alt in til Dan, och hela Naphthalj och Ephraims land och Manasse, och hela Juda land alt in til thet ytersta haffuet, och söder vth, och then bredha engden widh Jeriho Palma stadhzens alt in til Zoar. Och HERREN sadhe til honom, Thetta är thet landet som iagh Abraham, Isaac och Jacob sworit haffuer, och sagdt, Jagh skal giffua thet tinne sädh, Tu haffuer nu seedt thet medh tijn öghon, Men tu skalt icke komma tijt offuer.
Och så bleff Mose HERRANS tienare ther dödh j the Moabiters lande effter HERRANS ord, Och han begrooff honom j dalenom vthi the Moabiters lande emoot Peors hws, och ingen haffuer fått weta hans graaff alt in til thenna dagh. Och Mose war hundradhe och tiwghu åra gammal, tå han bleff dödh, Hans öghon woro intet mörk worden, och hans kinder woro intet förfalna. Och Jsraels barn begräto Mose på the Moabiters mark j tretiyo daghar. Och the gråto och klaghodaghar offuer Mose wordo fulkompnadhe.
Men Josua Nun son wardt vpfylt medh wijsheetz anda, ty Mose hadhe lagdt sina hender på honom. Och Jsraels barn lydde honom, och giorde såsom HERREN budhit hadhe Mose. Och sedhan stoodh ingen Prophete vp j Jsrael, såsom Mose, then HERREN kende ansichte emoot ansichte, til allahanda tekn och vnder, til huilken HERREN honom sende, at han them göra skulle j Egyptj lande på Pharao och alla hans tienare, och på alt hans land, och til all then mechtugha hand, och stora syner som Mose giorde för hela Jsraels öghon.
Enden på the fem Mose Böker
Tryckt j Vpsala M.D.XL.