Author: Lars-Olof Delsing
Last saved by: Mikael Berger

C-NT-Ev-ApG-Apoc-Grek
[Evangelium enligt Mattheus 1541]
#1205
Första Capitel.
Thetta är Boken aff Jesu Christi börd, hwilken som är Dauidz son Abrahams sons.
	Abraham födde Jsaac. Jsaac födde Jacob. Jacob födde Juda och hans brödher. Juda födde Pharez och Saram, aff Thamar. Pharez födde Hezron. Hezron födde Ram. Ram fodde Aminadab. Aminadab födde Nahasson. Nahasson födde Salma. Salma födde Boas, aff Rahab. Boas födde Obed, aff Ruth. Obed födde Jesse. Jesse födde Konung Dauid. 
	Konung Dauid födde Salomon, aff henne som war Vrie hustru. Salomon födde Roboam. Roboam födde Abia. Abia födde Assa. Assa födde Josaphat. Josaphat födde Joram. Joram födde Osia. Osia födde Jothan. Jothan födde Achas. Achas födde Ezechia. Ezechia födde Manasse. Manasse födde Amon. Amon födde Josia. Josia födde Jechonia och hans brödher, vthi thet Babyloniska fängelset.
	Men effter thet Babyloniska fängelset, födde Jechonia Sealthiel. Sealthiel födde Zorobabel. Zorobabel födde Abiud. Abiud födde Eliachim. Eliachim födde Asor. Asor födde Zadoch. Zadoch födde Achin. Achin födde Eliud. Eliud födde Eleazar. Eleazar födde Mathan. Mathan födde Jacob. 
#1206 Jacob födde Joseph Marie man, Aff hwilko är Jesus, som kallas Christus.
	Så äro alle ledherna jfrå Abraham in til Dauid, fiorton ledher. Jfrå Dauid til thet Babyloniska fängelset, ock fiorton ledher. Jfrå thet Babyloniska fängelset in til Christum, ock fiorton ledher.
	Jesu Christi födhelse gick så til. När Maria hans modher war troloffuat Joseph, förr än the komo samman, fandz hon wara haffuandes aff them heligha Anda. Men effter Joseph war en from man, och wille icke röya henne, tenckte han heemligha offuergiffua henne. När han thetta tenckte, Sij, tå vppenbaradhes honom j sömpnen HERRANS Ängel, och sadhe, Joseph Dauidz son, rädz icke tagha Mariam tijn hustru til tigh, Ty thet som är afflat j henne, thet är aff then heligha Anda. Och hon skal födha en Son, och tu skalt kalla hans nampn Jesus, Ty han skal frelsa sitt folck jfrå theras synder.
	Thetta är alt skeedt, på thet fulbordas skulle thet aff HERRANOM sagdt är genom Propheten, som sadhe, Sij, Een Jungfrw skal warda haffuandes, och födha en Son, och the skola kalla hans nampn Emanuel, thet är så mykit sagdt, Gudh medh oss.
	När Joseph waknadhe vp aff sömpnen, giorde han som HErrans Ängel hadhe honom befalt, och toogh sina hustru til sigh, och kende henne intet, til tess hon födde sin första Son, och kalladhe hans nampn Jesus.

Annat Capitel.
NÄr Jesus war födder j Bethlehem j Judeska landet, j Konung Herodis tijdh, sij, tå komo Wijse män aff österlanden til Jerusalem, och sadhe, Hwar är then nyfödde Juda Konungen? Wij haffue seedt hans s Jesus war födder j Bethlehem j Judeska landet, j Konung Herodis tijdh, sij, tå komo Wijse män aff österlanden til Jerusalem, och sadhe, Hwar är then nyfödde Juda Konungen? Wij haffue seedt hans stierno j österlanden, och äre kompne at tilbidhia honom. 
	När Konung Herodes thet hörde, wardt han bedröffuat och hele Jerusalems stadh medh honom. Och lät församla alla the öffuersta Presterna och Scrifftlärda jbland folcket, och fråghade them hwar Christus skulle födhas. Och the sadhe honom, J Bethlehem j Judeska landet. Ty thet är så scriffuit genom Propheten, och tu Bethlehem j Judeska landet, äst ingalunda then minste jbland Juda Förstar, Ty vthaff tigh skal migh komma then Höffuitzman, som offuer mitt folck Jsrael en H wara skal.
	Tå kalladhe Herodes lönligha the Wijsa männenar til sigh, och försporde grannerligha aff them, hwadh tijdh stiernan syntes. Och sende them så til Bethlehem, och sadhe, Farer tijt, och bespörier grannerligha effter barnet, och när j thet finne, så sägher migh thet igen, at iagh kan ock komma, och tilbidhia honom.
	När the hadhe hördt Konungen, foro the åstadh. Och sij, stiernan som the seedt hadhe j österlanden, gick för them, så lenge hon kom och bleff beståndandes offuer ther barnet war. När the sågho stiernona, wordo the ganska gladhe. Och gingo in j hwset, och funno barnet medh Marla thes modher, och fällo nedher, och tilbådho honom. Och vpläto sina håffuor, och skenckte honom gull, rökelse och mirram. Sedhan fingo the vppenbarelse j sömpnen, at the skulle icke komma igen til Herodem, och foro en annan wägh heem j sitt land igen.
	När the woro bortfarne, sij, tå vppenbaradhes HErrans Ängel Joseph j sömpnen, säyandes, Statt vp, och tagh barnet och thes modher til tigh, och fly in vthi Egyptj land, och bliff ther så lenge iagh sägher tigh til. Ty thet kommer ther til, at Herodes skal sökia effter barnet, til at forgöra 
#1207 thet. Han stoodh vp, och toogh barnet och thes modher om nattena til sigh, och flydde in vthi Egyptj land, Och bleff ther in til Herodis dödh. På thz at fulbordas skulle, thet som sagdt war aff HERRANOM genom Propheten, som sadhe, Vthaff Egypten haffuer iagh kallat min Son.
	När Herodes nu sågh, at han war beswiken aff the wijsa män, bleff han ganska wreedh. och sende vth, och lät slå jhiäl all swenbarn j Bethlehem, och j alla thes grenssor, the som tweggia åra och ther förnedhan woro, effter then tijdhen, som han hadhe grannerligha bespoordt aff the Wijsa män.
	Tå bleff fulkompnat thet som Jeremia propheten sagdt hadhe, när han sadhe, J höghdenne wardt hörd een röst, stoor klaghomål, grååt och mykit skrään. Rahel gråter sijn barn, och wil icke låta hughswala sigh, ty thet war vthe medh them.
	Men när Herodes war dödh, sij, tå vppenbaradhes HErrans Ängel Joseph j sömpnen j Egyptj land, och sadhe, Statt vp, och tagh barnet och thes modher til tigh, och faar in i Jsraels land, Ty the åro dödhe som foro effter barnsens lijff. Han stoodh vp, och toogh barnet och thes modher til sigh, och foor in vthi Jsraels land. Men när han hörde, at Archelaus war rådhandes i Judeska landet, j sin fadhers Herodis stadh, räddes han fara tijt, Och fick befalning aff Gudhi j sömpnen, och foor in vthi Galilee landzendar, och kom och boodde j then stadhen, som heter Nazareth. At thet skulle fulkompnas, som war sagdt genom Propheterna, Han skal kallas Nazareus.

Tridie Capitel.
I Then tijden kom Johannes Baptista, och predicadhe j öknenne j Judeska landet, och sadhe, Görer bätring, Himmelriket är kommet hardt när, Och han är then, som Esaias Propheten taladhe om, och sadhe, Een ropande röst är j öknenne, beredher HERRANS wägh, görer hans stighar retta.
	Men Johannes hadhe klädhe aff Camelahåår, och en lädhergiording om sina lender, Hans maat war grässhoppor och wilhannogh. Tå gick Jerusalems stadh vth til honom, och hela Judeska landet, och all land som liggia vth medh Jordan, och läto döpa sigh aff honom j Jordan, och bekende sina synder.
	Tå han sågh monga vthaff the Phariseer och Saduceer komma til sijn döpelse, sadhe han til them, J Huggormars afffödha, hoo haffuer idher föregiffuit, at j skolen vndfly then tilkommande wredhe? Görer for then skul sådana frucht, som bätring tilhörer. Och tencker icke, at j welen säya widh idher sielff, Wij haffuom Abraham til fadher. Ty iagh sägher idher, at Gudh är mechtigh vpweckia aff thesse stenar Abrahe barn. Nu är ock yxen satt til rotena på trään, Therföre hwart och itt trää, som icke gör godha frucht, bliffuer affhugget och kastat j eelden.
	Jagh döper idher j watn til bätring, men then effter migh kommer, är starckare än iagh, hwiikens skoor iagh icke är werdigh at bära, Han skal döpa idher medh then heligha Anda, och medh eeld. Och han haffuer sina kastoskoffuel j sinne hand, och han skal rensa sin logha, och han skal församla sitt hwete j ladhona, Men aghnanar skal han vpbrenna j ewinnerligh eeld.
	Tå kom Jesus aff Galilea til Jordan til Johannem, at han skulle läta döpa sigh aff honom. Men Johannes förweghradhe honom, och sadhe, Migh behöffues at iagh worde döpt aff tigh, och tu kommer til migh? Tå swaradhe Jesus, och sadhe til honom, Lät thet nu så skee, så bör thet sigh wara medh oss, at wij vpfylle alla rettferdighet
#1208
	Tå tilstadde han honom thet. Och när Jesus war döpt, steegh han strax vp aff watnet. Och sij, tå wardt honom himmelen öpnat, och han sågh Gudz Anda nedherfarandes som een duffua, och kom offuer honom. Och sij, een röst aff himmelen sadhe, Thetta är min käre Son, j hwilkom iagh haffuer itt gott behagh. 

Fierde Capitel,
TÅ wardt Jesus förd aff Andanom j öknena, på thet han skulle försökias aff dieffuulen. Och när han hadhe fastat j fyratiyo daghar och fyratiyo nätter, så hungradhe honom. Och frestaren gick fram til honom, och sadhe, Äst tu Gudz Son, så sägh, at thenne stenar warda brödh. Tå swaradhe han, och sadhe, Thz är scriffuit, Menniskian leffuer icke allenast widh brödh, vthan aff huart och itt ord, som gåår vthaff Gudz munn.
	Tå toogh dieffuulen honom medh sigh til then heligha stadhen, och satte honom öffuerst på tinnanar aff Templet, och sadhe til honom, Äst tu Gudz Son, så giff tigh här vth före. Ty thet är scriffuit, Han skal giffua sinom Änglom befalning om tigh, och the skola bära tigh pa sina hender, at tu icke skalt stöta tin foot emoot stenen. Tå sadhe Jesus til honom, Thet är ock scriffuit, Tin HERRA Gudh skalt tu icke fresta.
	Tå toogh åter dieffuulen honom medh sigh vppå itt ganska högt bergh, och wijste honom all Rike j werldenne, och theras herligheet, och sadhe til honom, Alt thetta wil iagh giffua tigh, om tu faller nedher och tilbidher migh. Tå sadhe Jesus til honom, Gack bortt Satan. Ty thet är scriffuit, Tin HERRA Gudh skalt tu tilbidhia, och honom allena skalt tu tiena.
	Tå offuergaff dieffuulen honom. Och sij, Änglanar gingo fram och tiente honom. 
	Tå nu Jesus hörde, at Johannes war fången, droogh han in j Galileam, och offuergaff Nazareth, och kom och boodde j Capernaum, som ligger widh haffuet, på grensson widh Zabulon och Nephthalim, på thz at fulkompnas skulle, thet som sagdt war genom Jsaiam Propheten, som sadhe, Thet landet Zabulon, och thet landet Nephthalim widh haffzens wägh på hijnsidhon Jordan, och thet Hedhniska Galilea, Folcket som satt j mörkret, haffuer seedt itt stoort Liws, och them som boodde j dödzens egnd och skugga, är itt Liws vpgånget. 
	Jfrå then tijdhen begynte Jesus til at predica, och sadhe, Görer bätring, Himmelriket är kommet hardt när. När Jesus gick vth medh thet Galileeska haffuet, sågh han twå brödher, Simonem som kallas Petrus, och Andream hans brodher, the kastadhe sijn näät j haffuet, Ty the woro fiskare. Och han sadhe til them, Fölier migh, Jagh wil göra idher til menniskiors fiskare. The offuergåffuo strax näten, och folgde honom. Och när han gick fram bäter, sågh han twå andra brödher, Jacob Zebedej son, och Johannem hans brodher j båten medh theras fadher Zebedeo, botandes sijn näät, och han kalladhe them. Strax offuergåffuo the båten och sin fadher, och folgde honom.
	Och Jesus gick om kring alt Galileeska landet, och lärde j theras Synagogor, och predicadhe Euangelium om Riket, och botadhe allahanda siwkdom och kranckheet j folcket, och hans rychte gick offuer hela Syrien. Och the hadhe til honom, alla the ther krancke woro aff mongahanda siwkdom, och werckbrotna, och besatta, och månadherasanda, och borttaghna. Och han giorde them alla helbregda, och honom folgde mykit folck vthaff Galilea, och vthaff the tiyo städher, och vthaff Jerusalem, och vthaff Judea, och vthaff the land på hijnsidhon widh Jordan. 
#1209
Femte Capitel,
NÄr han sågh folcket, steegh han vp på itt bergh, och som han hadhe satt sigh, gingo hans Läriungar fram til honom. Tå öpnadhe han sin munn, lärde them, och sadhe. Salighe äro the som äro andeligha fattighe, ty Himmelriket hörer them til. Salighe äro the bedröffuadhe, ty the skola få hughswalelse. salighe äro the sachtmodighe, ty the skola besittia jordena. salighe äro the som hungra och törsta effter rettferdighetena, ty the skola bliffua mättadhe. Salighe äro the barmhertighe, ty them skal skee barmhertigheet. Salighe äro the reenhiertadhe, ty the skola see Gudh. Salighe äro the fridhsamme, ty the skola kallas Gudz barn. Salighe äro the so lijdha förfölielse för rettwison skul, ty them hörer Himmelriket til. Salighe ären j, när menniskionar forsmädha och förfölia idher, och säya alt ondt emoot idher liwgandes, för mina skul, Glädiens och fröghden idher, ty idhor löön är stoor j himmelen. För ty the haffua sammalunda förfolgdt Propheternar, som haffua warit för idher.
	J ären jordennes salt. Är thet så at saltet mister sijn sälto, hwar medh skal man tå salta? Til intet meer är thet nyttigt, vthan at man kastar thz vth, och läter thet trampas af menniskiomen. J ären werldennes liws. Jcke kan then stadhen dölias, som ligger på itt bergh. Jcke tender man heller liws och setter thet vnder ena skeppo, vthan på en liwsastaka at thet lyser allom them som j hwset äro. Så låter idhart liws lysa för menniskiomen, at the mågha see idhra godha gerningar, och prijsa idhar fadher som är j himmelen. J skolen icke mena, at iagh är kommen til at vplossa Laghen eller Propheternar, Jagh är icke kommen til ät vplossa, vtan til at fulboorda. Ty iagh sägher idher för sant, til tess at himmel och jord förgåås, warder ey förgången then minste bookstaffuen, icke heller, en prick aff Laghen, förr än thet är alt skeedt.
	Therfore hwilken som vplossar itt aff thessa minsta bodhen, och lärer så menniskionar, han skal kallas then minste j Himmelriket, Men hwilken som thet gör och lärer, han skal kallas stoor j Himmelriket.
	Ty iagh sägher idher, At vthan idhor rettferdigheet offuergåår the Scrifftlärdas och the Phariseers, tå skolen j icke komma j Himmelriket.
	J haffuen hördt, at them Gamlom sagdt är, Tu skalt icke dräpa. Men hwilken som dräper, han skal wara skyldigh vnder Domen. Men iagh sägher idher, at hwilken som förtörnas på sin brodher, han skal wara skyldigh vnder Domen. Men hwilken som sägher Racha til sin brodher, han är skyldigh vnder Rådhet. Men hwilken som sägher, Tu dåre, han är skydigh til heluetes eeld.
	Therföre om tu offrar tina gåffuo på Altaret, och kommer så jhogh, at tin brodher haffuer någhot emoot tigh, så legg ther tina gåffuo nedh för Altaret, och gack först bortt och forlijka tigh medh tin brodher, och kom sedhan och offra tina gåffuo.
	Tu skalt wara tinom trättobrodher beneghen til wenskap snart, medhan tu än nu äst med honom på wäghen, at tin trättobrodher antwardar tigh icke Domarenom, och Domaren antwardar tigh tienarenom, och tu kastas så j hechtelse. Sannerligha sägher iagh tigh, Tu warder ther icke vthkommande, til tess tu haffuer betalat then ytersta skärffuen.
	J haffuen hördt, at thet war sagdt them Gamlom, Tu skalt icke göra hoor. Men iagh sägher idher, Hwilken som seer på ena quinno til at begära henne, han haffuer ailaredho giordt hoor medh henne j sitt hierta. 
	Om så är, at titt höghra ögha är tigh til förarghelse, så rijff thz vth, och kastat jfrå tigh. Thet är tigh bätre, at itt titt ledhamoot förderffuas, än 
#1210 at tin hele kropp skulle kastas til heluetes. Är thet ock så, at tijn höghra hand är tigh til förarghelse, så hugg henne aff, och kasta henne jfrå tigh. Thet är tigh bätre, at itt titt ledhamoot förderffuas, än at hele kroppen kastas til heluetes.
	Thet är ock sagdt, Hwilken som offuergiffuer sina hustru, han skal giffua henne itt Skiliobreff. Men iagh sägher idher, hwilken som helst offuergiffuer sina hustru, vthan för hoor skul, han kommer henne til at göra hoor, Och hwilken ena offuergiffna tagher til hustru, han gör hoor.
	Åter haffuen j hördt, at thet war sagdt them Gamlom, Tu skalt icke swäria tigh meen, vthan skalt hålla HERRANOM tin eedh. Men iagh sägher idher, at j skolen alzintet swäria, hwarken om himmelen, ty han är Gudz stool. Eller om iordena, ty hon är hans fotapall. Ey heller om Jerusalem, ty thet är en mechtigh Konungs stadh. Ey heller skalt tu swäria om titt hoffuudh, ty tu förmå icke göra itt håår hwitt eller swart. Men idhart taal skal wara, Ja, ja, Ney, ney, Hwadh ther offuer är, thz är aff ondo.
	J haffuen hördt, at thet är sagdt, Ögha för ögha, Tand för tand. Men iagh sägher idher, at j skolen icke stå thet onda emoot, Vthan är thz så, at någhor slåår tigh widh thz höghra kindbenet, så wendt honom ock thet andra til. Och om någhor wil gå til retta medh tigh, och tagha tin kiortel jfrå tigh, lät honom ock haffua kåpona medh. Och om någhor nödhgar tigh ena milo, så gack twå medh honom. Giff honom som aff tigh bedhes, och wendt tigh icke jfrå honom, som någhot wil läna aff tigh.
	J haffuen hördt, at thet är sagdt, Tu skalt elska tin nästa, och hata tin fienda. Men iagh sägher idher, Elsker idhra owener. Welsigner them som idher banna. Görer wel emoot them som idher hata. Bedher för them som göra idher skadha och förfölia idher. På thet j skolen wara idhar fadhers barn som är j himmelen. Ty han låter sina sool vpgå offuer onda och godha, och låter regna offuer rettferdigha och orettferdigha. För ty om j elsken them som idher elska, hwadh få j för löön? Göra ock icke the Publicaner thet samma? Om j haffuen idher wenligha emoot idhra brödher allenast, hwadh besynnerlighit gören j? Göra icke ock så the Publicaner? Warer för then skul fulkomlighe, såsom idhar himmelske fadher fulkomligh är.

Siette Capitel.
HAffuer acht vppå idhra almoso, at j icke giffue henne för menniskiomen, på thet j skolen warda seedde aff them, annars haffuen j ingen löön när idhar fadher, som är j himmelen. När tu nu giffuer almoso, lät icke stöta j baswn för tigh, som the skrymtare göra j Synagogorna och vppå gatorna, at the skola warda prijsadhe aff menniskiomen, Sannerligha sägher iagh idher, the haffua fått sijn löön. Men när tu wilt giffua almoso, så lät tina wenstra hand icke weta, hwadh then höghra gör. På thet tijn almosa bliffuer lönligh, och tin fadher som j löndom seer, wedhergeller tigh thet vppenbarligha.
	Och när tu bedher, skalt tu icke wara som the skrymtare. För ty the stå gerna j Synagogorna, och j gatohörnen och bidhia, at the skola bliffua seedde aff menniskiomen, Sannerligha sägher iagh idher, the haffua fått sijn löön. Men när tu bedher, så gack in j tin kamar, och slå dörena til, och bedh tin fadher hemligha, Och tin fadher som j löndom seer, skal tigh thet wedhergella vppenbarligha. 
	Och när j bidhien, skolen j icke wara mongtaloghe såsom Hedhninganar, Ty the mena, at the skola warda hörde för sijn monga ord skul. Warer för 
#1211 then skul them icke lijke. Jdhar Fadher weet wel hwadh idher görs behooff, förr än j bidhien honom. Therföre skolen j bidhia altså.
	Fadher wår som äst j himmelen. Helghat warde titt nampn. Tilkomme titt Rike. Skee tin wilie så på jordenne som j himmelen. Giff oss jdagh wårt daghligha brödh. Och förlåt oss wåra skulder, såsom ock wij förlåtom them oss skyldighe äro. Och inleedh oss icke j frestelse. Vthan frels oss jfrå ondo. Ty Riket är titt, och machten och herligheten j ewigheet. Amen.
	Ty om j förlåten menniskiomen theras brott, så förlåter ock idhar himmelske Fadher idher. Men om j icke förlåten menniskiomen theras brott, så skal idhar Fadher icke heller förlåta idher idhor brott.
	När som j fasten, skolen j icke wara som j woren bedröffuadhe, såsom the skrymtare, Ty the förwandla sijn ansichte, at the skola synas för menniskiomen medh sijn fasto. Sannerligha sägher iagh idher, the haffua redho sijn löön. Men när tu fastar, så smör titt hoffuudh och twå titt ansichte, at tu icke synes för menniskiomen med tinne fasto, vthan för tin Fadher som lönligen är, Och tin Fadher som seer j löndom, wedergeller tigh thz vppenbarliga.
	J skolen icke församla idher äghodelar på jordenne, ther rost och maal förderffuar them, och ther som tiwffuar graffua och stiela. Vthan församler idher äghodelar j himmelen, ther huarken rost eller maal förderffuar them, och ther tiwffuar icke graffua eller stiela. Ty ther idhre äghodelar äro, ther är ock idhart hierta.
	Kropsens liws är öghat, Är titt ögha enfåldigt, så warder tin hele krop liws. Men är titt ögha argt, så warder tin hele krop mörk. Är thet nu så, at liwset som är j tigh, är mörker, huru stoort bliffuer tå mörkret sielfft?
	Jngen kan tiena twå Herrar, ty at han antingen skal hata then ena, och then andra elska, Eller han håller sigh in til then ena, och then andra förachtar han. J kunnen icke tiena Gudhi och Mammon, Therföre sägher iagh idher, Sörier icke för idhart lijff, hwadh j skolen äta och dricka, och icke för idhar krop, hwadh j skolen klädha idher medh. Är icke lijffuet meer än maten, och kroppen meer än klädhen? Seer vppå foghlanar vnder himmelen, the såå intet, och intet skära the heller vp, och församla intet j ladhonar, och idhar himmelske Fadher födher them. Ären j icke mykit meer än the? Hwilken jbland idher är, som medh sijn vmsorgh förmå settia een alen til sina lengd? 
	Och för hwar skul sörien j för klädhen? Skodher Lilionar på markenne huru the wexa, the arbeta intet, ey heller spinna. Doch sägher iagh idher, at icke Salomon j all sijn herligheet war så klädd som een aff them. Klädher nu Gudh så gräset på markenne, hwilket doch jdagh ståår, och j morghon kastas j vgnen, skulle han icke mykit meer göra thet idher, o j kleentroghne?
	Så skolen j nu icke haffua vmsorgh, säyandes, Hwadh skole wij eta, eller hwad skole wij dricka, eller hwad skole wij klädha oss med? Ty alt sådant sökia Hedhninganar. Jdhar himmelske Fadher weet wel, at alt thetta görs idher behooff. Söker först effter Gudz Rike och hans rettferdigheet, så faller idher alt thetta til, Sörier icke för then skul för morghondaghen, Ty morghondaghen haffuer sielff sina vmsorgh medh sigh. Thet är noogh, at huar dagh haffuer sijn eghen plågho. 

VII. Capitel.
DÖmer icke, på thet j icke skolen warda dömde. Ty medh then doom som j döme, skolen j dömde warda. Och medh thet mått som j mäte, skal idher mätet warda. Huru seer tu itt grand j tins brodhers ögha, och warder icke warse en bielcka j titt ögha? Eller huru sägher tu tinom brodher, Hålt, iagh wil tagha vth grandet aff titt ögha, och sij, en bielcke är j titt 
#1212 ögha? Tu skrymtare, kasta först vth bielckan aff titt ögha, Sedhan see til, huru tu kant vthtagha grandet aff tins brodhers ögha.
	J skolen icke giffua hundomen thet heligt är, och idhra perlor skolen j icke kasta för swijn, At the icke trampa them medh sina fötter, och wenda sigh om emoot idher, och riffua idher. 
	Bedher, och idher skal warda giffuit. Söker, och j skolen finna, Klapper, och idher skal vplätas. Ty then som bedher, han fåår, och then som söker, han finner, och honom som klappar, warder vplåtet. Eller hwilken är then menniskia jbland idher, at om hans son bedhes brödh aff honom, som biwdher honom en steen? Eller om han bedhes fisk, mon han tå reckia honom en Orm? Är thet nu så, at j som onde ären, kunnen likwel giffua idhor barn godha gåffuor, Huru mykit meer warder idhar Fadher som är j himmelen, giffuandes them gott som bedhas aff honom? 
	Alt thet j nu wilien menniskionar skola göra idher, thet görer j ock them. Ty thetta är Laghen och Propheterna.
	Gåår jgenom then trånga porten, Ty then porten är wijdh, och then wäghen är breedh, som dragher til fördömelse, och the äro monge som gå på honom. Och then porten är trång, och then wäghen smaal, som dragher til lijffuet, och fåå äro the som finna honom.
	Wachter idher för the falska Propheter, som komma til idher j fåraklädher, men inwertes äro the glupande vlffuar. Vthaff theras frucht, skolen j kenna them. Jcke hemtar man wijndruffuor aff törne? Ey heller fijkon aff tistel? Så bäär hwart och itt gott trää godha frucht, Men itt ondt trää, bäär onda frucht. Jtt gott trää kan icke bära onda frucht, Jcke kan heller itt ondt trää bära godha frucht. Hwart och itt trää, som icke bäär godha frucht, skal affhuggas, och kastas j eelden. Therföre skolen j kenna them på theras frucht.
	Jcke warder hwar och en kommande in j Himmelriket, som sägher til migh, HErre, HErre, Vthan then som gör min Fadhers wilia, som är j himmelen. På then daghen warda monge säyandes til migh, HErre, HErre, haffue wij icke propheterat vthi titt nampn, och j titt nampn vthdriffuit diefflar, och j titt nampn monga krafftigha gerningar giordt? Tå skal iagh bekenna them, Jagh kende idher aldrigh, Gåår jfrå migh j ogerningesmän.
	Therföre, hwar och en som hörer thesse mijn ord, och gör ther effter, honom lijknar iagh widh en wijs man, som sitt hws bygde på itt hellebergh. Så föll slaghregn, och kom floodh, och wädhret bläste och stötte på hwset, och föll doch icke om kull, Ty thz war grundat på helleberghet. Och hwar och en som hörer aff migh thesse ord, och gör icke ther effter, han lijknas widh en fåwitsk man, som bygde sitt hws på sanden. Och föll slaghregn och kom floodh, och wädhret bläste och stötte på hwset, och thet föll om kull, och thes fall war stoort.
	Och thet begaff sigh, när Jesus lychtadhe thetta talet, Wardt folcket förskreckt offuer hans lärdom, Ty han predicadhe welleligha, och icke som the Scrifftlärde. 

VIII. Capitel.
NÄr han nu gick nedher aff berghet, folgde honom mykit folck. Och sij, ther kom en spitelsk man, och tilbadh honom, och sadhe, HErre, wilt tu, så kant tu göra migh renan. Tå reckte Jesus vth sina hand, och toogh på honom, säyandes, Jagh wil, War reen. Och strax wardt han reen vthaff sijn spitelsko. Och Jesus sadhe til honom, See til, at tu sägher thet för ingom, vthan gack bortt, och lät presten see tigh, och offra 
#1213 then gåffuo, som Moses budhit haffuer, til itt witnesbyrd offuer them.
	Men när Jesus gick in vthi Capernaum, kom en Höffuitzman til honom, och badh honom, säyandes, HErre, min tienare ligger hema borttaghen, och haffuer stoor wedhermödo. Tå sadhe Jesus til honom, Jagh wil komma och bota honom. Tå swaradhe Höffuitzmannen, och sadhe, HErre, iagh är icke werdigh, at tu skalt gå vnder mitt taak, Vthan sägh allenast itt ord, så bliffuer min tienare helbregda. Ty iagh är ock een menniskia vnder annars manz wold, och haffuer krijgsknechtar vnder migh. Och iagh sägher til then ena, Gack, och han gåår. Och til then andra, Kom, och han kommer. Och til min dreng, Gör thet, och han gör så.
	När Jesus thetta hörde, förundradhe han sigh, och sadhe til them som honom folgde, Sannerligha sägher iagh idher, Jagh haffuer icke funnet sådana troo j Jsrael. Men iagh sägher idher, at monge warda kommande aff östan och westan, och skola sittia medh Abraham, Jsaac och Jacob j Himmelriket. Men Rikesens barn skola warda vthkastat j thz ytersta mörkret, Ther skal wara grååt och tandagnislan. Och Jesus sadhe til Höffuitzmannen, Gack, och som tu troor, så skee tigh. Och j samma stundenne bleff hans tienare helbregda.
	Och när Jesus kom j Petri hws, och sågh, at hans swära lågh och hadhe skälffuosott. Tå toogh han på hennes hand, och skälffuosotten offuergaff henne. Och hon stoodh vp, och tiente them. 
	Och när afftonen kom, hadhe the til honom monga som woro besatte, och han dreff vth Andanar med ord, och alla them som ondt hadhe, botade han. På thet fulbordas skulle, thet som sagdt war genom Jsaiam Propheten, som sägher, Han haffuer taghit på sigh wåra skröpligheet, och wåra siwkdomar haffuer han burit.
	Och när Jesus sågh mykit folck om kring sigh, bödh han, at man skulle fara vthoffuer på hijnsidon haffuet. Och kom en Scrifftlärd til honom, och sade til honom, Mester, iagh wil fölia tigh ehwart tu gåår. Tå sade Jesus til honom, Räffuanar haffua kulor, och foglanar vnder himmelen neste, Men menniskionnes Son haffuer intet, ther han må luta sitt hoffuudh til. Och en annar aff hans Läriungar sadhe til honom, HErre, giff migh loff, at iagh gåår först bortt och begraffuer min fadher. Tå sadhe Jesus til honom, Fölgh tu migh, och lät the dödha begraffua sina dödha.
	Och han steegh j skepet, och hans Läriungar folgde honom. Och sij, en stoor storm wexte vp j haffuet, så at wåghen sloogh vthoffuer skepet, och han soff. Tå gingo Läriunganar til, och weckte honom vp, säyandes, HErre, frelsa oss, wij förgåås. Tå sadhe han til them, J kleentrooghne, hwj rädhens j? Och stoodh vp, och nepste wädhret och haffuet. Och thet wardt stilla lughnet. Men menniskionar förundradhe sigh, och sadhe, Hwadh är thenne för en, at wädhret och haffuet äro honom lydigh?
	Och när han kom på hijnsidhon haffuet, vthi the Gergeseners landzendar, komo twå besatte medh dieffuulen emoot honom löpande, vthgångne aff griffter, och woro ganska gräselighe, så at ingen kunde reesa then wäghen fram. Och sij, the ropadhe, och sadhe, Åh Jesu Gudz Son, hwadh haffue wij medh tigh göra? Ästu kommen til at plågha oss förr än tijdh är? Så gick ther longt jfrå en stoor swijnahiord j beet. Tå bådho honom diefflanar och sadhe, Är thet så, at tu driffuer oss vth, så loffua oss, at wij farom vthi then swijnahiorden. Tå sadhe han them, Faren. Tå foro the vth, och foro in j swijnahiorden. Och sij, hele swijnahiorden lopp och brådhstörte sigh j haffuet, och druncknadhe j watnet, Men Heerdanar flydde bortt, och gingo in j stadhen, och forkunnadhe altsammans, och huru thet war tilgånget medh them som besatte woro. Och sij, tå gick hele stadhen vth emoot Jesum. Och tå the sågho honom, bådo the, at han wille gå bortt vthu theras landzendar. 
#1214
IX. Capitel.
TÅ steegh han j skepet, och foor vthoffuer igen, och kom vthi sin stadh. Och sij, the hadhe in för honom en Borttaghnan, som lågh vthi eenne säng. När nu Jesus sågh theras troo, sadhe han til then Borttaghna, War widh itt gott moodh min son, tina synder förlåtas tigh. Och sij, somlighe vthaff the Scrifftlärda sadhe widh sigh sielffua, Thenne hädher Gudh. Men när Jesus sågh theras tanckar, sadhe han, Hwj tencken j ondt j idhor hierta? Hwilket er lättare säya? Tina synder förlåtas tigh, eller säya, Statt vp och gack? Men vppå thet j skolen weta, at menniskionnes Son haffuer macht på jordenne til at förlåta synder, sadhe han til then Borttaghna, Statt vp, tagh tina säng, och gack j titt hws. Och han stoodh vp, och gick heem. När folcket thet sågh, förundradhe the sigh och prijsadhe Gudh, som sådana macht hadhe giffuit menniskiom.
	Och när Jesus gick tädhan, sågh han en man sittiandes widh Tollen, som heet Mattheus, och han sadhe til honom, Fölgh migh. Tå stoodh han vp, och folgde honom. Och thet begaff sigh, at när han satt widh bord j hans hws, Sij, ther komo monge Publicaner och syndare, och såto til bordz medh Jesu och hans Läriungar. När the Phariseer thet sågho, sadhe the til hans Läriungar, Hwj äter idhar mestare medh Publicaner och syndare? Nar Jesus thet hörde, sadhe han til them, The helbregde behöffua icke läkiare, vthan the krancke. Men gåår och lärer hwadh thet är, Jagh haffuer lust til barmhertigheet, och icke til offer, Jagh är icke kommen til at kalla the rettferdigha, vthan syndare til bättring. 
	Tå komo til honom Johannis Läriungar, och sadhe, Hwj faste wij och Phariseerne så mykit, och tine Läriungar fasta intet? Tå sadhe Jesus til them, Huru kan bröllops folcket söria, så lenge Brudhgummen är när them? Men the daghar skola komma, at Brudhgummen skal taghas jfrå them, och tå skola the fasta. Jngen lappar itt gammalt klädhe med en nyy klwt, ty han riffuer likwel kluten aff klädhena igen, och holet bliffuer werre. Ey heller låter man nytt wijn j gamla flaskor, annars gå flaskonar sönder, och wijnet spilles vth, och flaskonar förderffuas, Vthan man läter nytt wijn j nyia flaskor, så bliffuer bådhe förwarat. 
	Widh han thetta taladhe til them, sij, tå kom en offuerste och tilbadh honom, och sadhe, HErre, mijn dotter är nu strax bliffuen dödh, Men kom och legg tina hand på henne, så bliffuer hon leffuandes. Jesus stoodh vp, och folgde honom, och hans Läriungar. Och sij, een quinna som hadhe lidhit blodhgång j tolff åår, gick baak effter honom, och kom widh hans klädhafåll, Ty hon sadhe widh sigh sielff, Måtte iagh allenast komma widh hans klädhe, så bliffue iagh helbregda. Tå wende Jesus sigh om, och som han sågh henne, sadhe han, War widh godha tröst dotter, tijn troo haffuer holpet tigh. Och quinnan wardt helbregda j samma stund.
	Och när Jesus kom j offuerstans hws, och sågh piparenar, och folcket sorlande, sadhe han til them, Gåår idhra ferde, pijghan är icke dödh, men hon soffuer. Och the giorde spee aff honom. När folcket war vthdriffuit, gick han in, och toogh henne j handen, och pijghan stoodh vp. Och thetta rychtet gick offuer thet hela landet.
	Och när Jesus gick tädhan, folgde honom twå blinde, the ropadhe och sadhe, O Dauidz Son, förbarma tigh offuer oss. Och när han kom j huset, stigho the blinde fram til honom. Och Jesus sadhe til them, Troon j at iagh kan thetta göra idher? Tå sadhe the honom, Ja HErre. Tå toogh han på theras öghon, och sade, Skee idher effter idhra troo. Och, theras öghon wordo
#1215 öpnat. Och Jesus hotadhe them, säyandes, Seer til at ingen fåår thetta weta. Men the gingo vth, och berychtadhe honom j thet hela landet.
	När thesse woro vthgångne, sij, tå hadhe the ena menniskio fram för honom som war en dumbe, och besatt. Och när dieffuulen war vthdriffuin, taladhe dumben. Och folcket förundradhe sigh, och sadhe, Sådant haffuer aldrigh warit seedt j Jsrael. Men the Phariseer sadhe, Medh then offuersta dieffuulen driffuer han diefflar vth.
	Och Jesus gick om kring j alla städher och byiar, lärde j theras Synagogor, och predicadhe Euangelium om Riket, och heladhe allahanda siwko, och allahanda kranckheet jbland folcket. Och när han sågh folcket, ömkadhe han sigh offuer them, at the woro förlåtne och förskingradhe, som the fåår som ingen Heerdan hadhe. Tå sadhe han til sina Läriungar, Sädhen är mykin, och arbetarenar äro fåå, Bedher för then skul sädhennes HErra, at han sender arbetare j sina sädh.

X. Capitel.
OCh han kalladhe sina tolff Läriungar til sigh, och gaff them macht offuer the orena Andar, at the skulle driffua them vth, och bota allahanda siwkdom, och allahanda kranckheet.
	Men thessa äro the tolff Apostlars nampn. Then förste Simon, som kallas Petrus, och Andreas hans brodher, Jacobus Zebedej son, och Johannes hans brodher, Philippus och Bartholomeus, Thomas och Mattheus, som hadhe warit en Publican, Jacobus Alphej son, och Lebbeus medh thet wedhernampnet Thaddeus, Simon aff Cana, och Judas Jscharioth, then ock förrådde honom.
	Thessa tolff sende Jesus vth, och bödh them, och sadhe, Gåår icke på Hedhninganars wägh, och gåår icke j the Samariters städher, vthan gåår heller til the borttapadha fåår aff Jsraels hws. Men gåår och prediker, och sägher, Himmelriket är kommet hardt när. Görer the siwka helbregda, the spetälska rena. Reser vp the dödha. Vthdriffuer diefflar. J haffuen fått förgeffues, så skolen j ock giffua förgeffues.
	Haffuen icke guld, icke heller silffuer, icke heller penningar j idhra pungar, och inga wäghskräppo, och icke twå kiortlar, icke skoor, och ingen staaff, Ty arbetaren är werd sin maat. Men hwar j gåån in vthi en stadh eller byy, så bespörier, om ther någhor inne är som thes werdigh är, och bliffuer ther, til tess j draghen tädhan.
	Men när j gåån in j itt hws, så helser thet. Och är thet så, at thet hwset är werdigt, så kommer idhar fridh offuer thet. Är thet ock icke werdigt, så kommer idhar fridh til idher igen.
	Och ther som ingen anammar idher, eller hörer idhor ord, så gåår vthaff thet hwset eller stadhen, och skudder stofftet vthaff idhra fötter. Sannerligha sägher iagh idher, Sodome och Gomorre land warder dräghelighare på Domedagh än them stadhenom.
	Sij, iagh sender idher såsom fåår jbland vlffuar. Warer för then skul snelle såsom Ormar, och enfållighe som duffuor. Men wachter idher för menniskiomen, Ty the skola offuerantwarda idher på sijn Rådhws, och vthi theras Synagogor skola the hudflengia idher. Och j skolen warda framdragne för Förstar och Konungar for mina skul, til witnesbyrd offuer them, och offuer Hedhninganar. 
	Och när som the nu offuerantwarda idher, så warer icke bekymradhe, huru, eller hwadh j skolen tala, Ty thet skal idher giffuas j samma stundenne, hwadh j tala skolen, För ty thet ären icke j som talen, vthan thet är idhar Fadhers Ande, som talar j idher.
#1216
	Then ene brodhren skal offuerantwarda then andra til dödhen, och fadhren sonen, och barnen skola settia sigh vp emoot föräldranar, och dräpa them. Och j skolen warda hatadhe aff allom for mitt nampn skul. Men huilken som ståår fast vthi endan, han skal bliffua saligh.
	När the förfölia idher j then ena stadhen, så flyyr til then andra. Sannerligha sägher iagh idher, J skolen icke haffua orkat fara om kring alla Jsraels städher, förr än menniskionnes Son kommer. Läriungen är icke offuer Mestaren, och icke heller tienaren offuer sin Herra. Thet är Läriunganom noogh, at han är såsom hans Mestare, och tienarenom, at han är såsom hans Herre. Haffua the kallat Hwssbondan Beelzebub, huru mykit meer skola the så kalla hans hwssfolck? Rädhens för then skul intet för them.
	Ty thet är intet fördoldt, som icke skal warda vppenbarat, och intet lönlighit, som icke skal bliffua witterlighit. Hwadh iagh sägher idher j mörkret, thet sägher j liwset, Och hwadh som sägs idher j örat, thz prediker på taken.
	Och rädhens icke för them som dräpa kroppen, och haffua doch icke macht at dräpa siälena, Vthan rädhens meer honom, som kan förderffua, bådhe siäl och kropp j heluete. Sälias icke twå sperffuer för en skärff? Och en aff them faller icke på jordena idhar Fadher föruthan. Äro ock idhor hoffuudhåår all reknat, Therföre skolen j icke rädhas, J ären jw meer werde än monga sperffuer. 
	Therföre, hwar och en som migh bekenner för menniskiom, honom wil iagh ock bekenna för min Fadher, som är j himmelen. Men then som migh wedhersakar för menniskiom, honom skal ock iagh wedhersaka för min Fadher, som är j himmelen.
	J skolen icke mena, at iagh är kommen til at senda fridh på jordena, Jagh er icke kommen til at senda fridh, vthan swerdet. Ty iagh är kommen til at göra menniskiona skilachtigha emoot sin fadher, och dottrena emoot sina modher, och sonahustruna emoot sina swäro. och menniskionnes eghit hwssfolck, warda hennes fiendar.
	Hwilken som elskar fadher och modher meer än migh, han är migh icke werd. Och huilken som elskar son eller dotter meer än migh, han är migh icke werd. Och hwilken som icke tagher sitt kors på sigh, och fölier migh, han är migh icke werd. Hwilken som finner sitt lijff, han skal borttapa thet, Och hwilken som borttapar sitt lijff för mina skul, han skal finna thet.
	Hwilken som idher anammar, han anammar migh, Och hwilken som migh anammar, han anammar honom, som migh sendt haffuer.
	Hwilken som anammar en Prophet j eens Prophetes nampn, han skal få eens Prophetes löön. Och hwilken som anammar en rettferdigh j eens rettferdigs nampn, han skal få eens rettferdigs löön. Och hwilken som giffuer enom aff thenna minsta en beghare kalt watn dricka allenast j eens Läriungas nampn, Sannerligha sägher iagh idher, Thet skal icke bliffua honom olönt.

XI. Capitel.
OCh thet begaff sigh, när Jesus sådana bodh til sina tolff Läriungar fulkompnat hadhe, gick han tädhan frambäter, vppå thet han skulle lära och predica j theras städher.
	När Johannes, som tå war j fängelsen, hörde Christi gerningar, sende han twå sina Läriungar, och lät säya honom, Ästu then som komma skal, eller skolom wij förbijdha någhon annan? Tå swaradhe Jesus, och sadhe til them, Gåår, och sägher Johanni igen, hwadh j haffuen hördt och seedt. The blinde see, the halte gå, the spetälske göras rene, och the döffue höra, the dödhe resas vp, och them 
#1217 fattighom warder predicat Euangelium, Och saligh är then, som icke warder förarghat j migh.
	När som the gingo bortt, begynte Jesus tala til folcket om Johannem, Hwadh gingen j vth j öknena til at see? Willen j see een röö som drijffs hijt och tijt aff wädhret? Eller hwadh gingen j vth til at see? Willen j see ena menniskio j len klädher? Sij, the som dragha len klädher, äro j Konunga hwsen. Eller hwadh gingen j vth til at see? Willen j see en Prophet, Ja, iagh sägher idher, meer än en Prophet, Ty han är then samme, om hwilken scriffuit är, Sij, iagh sender min Ängel för titt ansichte, hwilken som skai tilredha tin wägh för tigh.
	Sannerligha sägher iagh idher, Jbland them som äro födde aff quinnor, är ingen vpkommen som är större än Johannes Baptista. Doch likwel then som är minst j Himmelriket, han är större än han. Men jfrå Johannis Baptiste daghar, och til thenna daghen, lijdher Himmelriket wold, och the wellighe rijffua thet til sigh. Ty alle Propheterna, och Laghen haffua spåt in til Johannem. Och om j wilien anammat, han är Elias som komma skulle. Then som haffuer öron til at höra, han höre. 
	Men widh hwem skal iagh lijkna thetta slechtet? Thet är lijkt barnom, som vppå torghet sittia, och ropa til sina stalbrödher, och säya, Wij haffue pipat för idher, och j willen intet dantza, Wij haffue sunget sorghasong til idher, och j willen intet gråta. Johannes är kommen och hwarken ååt eller drack, och the säya, Han haffuer dieffuulskap. Menniskionnes Son är kommen, äter och dricker, och the säya, Sij, hwilken fråtzare och wijndrinckare är then mannen, Publicaners och syndares wen? Och wijsdomenom warder rett giffuit vthaff sinom barnom. 
	Tå begynte han til at förwijta the städher, j hwilkom han hadhe giordt sina mesta kraffter, och the hadhe likwel intet bätrat sigh. Wee tigh Chorazin, Wee tigh Bethsaida. Ty hadhe sådana kraffter warit giorda j Tyro och Sidon, som j idher giorda äro, the hadhe longo vthi säck och asko giordt synda bätring. Doch sägher iagh idher, at Tyro och Sidoni skal dräghelighare warda på Domadagh än idher. Och tu Capernaum som äst vphögd alt in til himmelen, tu skalt bliffua nedherstött alt in til heluete. Fär ty hadhe sådana kraffter skeedt j Sodoma, som j tigh skeedda äro, han hadhe stått än j dagh. Doch sägher iagh idher, The Sodomers lande skal dräghelighare warda på Domadagh, än tigh.
	J then tijdhen swaradhe Jesus, och sadhe, Jagh prijsar tigh Fadher, himmelens och jordennes HERRE, at tu haffuer thetta doldt för the Wijsa och förnumstigha, och haffuer thet vppenbarat för the fåkunnigha, Ja Fadher, så haffuer warit behaghelighit för tigh. All ting äro giffuin migh j wold aff minom Fadher, Och ingen kenner Sonen vthan Fadhren, och ingen heller kenner Fadhren vthan Sonen, och then som Sonen wil thet vppenbara.
	KOMMER TIL MIGH J ALLE, som arbeten och ären betungadhe, och iagh wil wedherquekia idher. Tagher på idher mitt ook, och lärer aff migh, Ty iagh är mild och ödmiwk aff hiertat, och j skolen finna roo til idhra siälar. Ty mitt ook är lustigt, och mijn börda är lett. 

XII. Capitel.
#1218
I Then tijdhen gick Jesus genom sädh på Sabbathen. Och hans Läriungar woro hungroghe, och begynte vpryckia ax, och äta. När the Phariseer thet sågho, sadhe the til honom, Sij, tine Läriungar göra thet som icke lofflighit är göra på Sabbathen. 
	Men han sadhe til them, Haffuen j icke läsit hwadh Dauid giorde, när han och the som medh honom woro, hungradhe? Huru han gick in j Gudz Hws, och ååt Skodhobrödhen, som honom icke war lofflighit äta, icke heller them som medh honom woro, vthan allenast Prestomen. Eller haffuen j icke lasit j Laghen, at på Sabbathen bryta Presterna Sabbathen j Templet, och äro likwel vthan skul? Men iagh sägher idher, at här är then som är meer än Templet. Men wiste j hwadh thet wore, Jagh haffuer lust til barmhertigheet, och icke til offer, tå dömden j icke the oskyldigha. Ty menniskionnes Son är en HErre, teslikes ock offuer Sabbathen.
	Tå gick han tädhan frambäter, och kom j theras Synagogo. Och sij, ther war en man, som hadhe ena bortwisnadha hand. Och the spoorde honom, säyandes, Må man ock hela om Sabbathen? På thet the måtte beklagha honom. Tå sadhe han til them, Hwilken är then menniskia jbland idher, som haffuer itt fåår, och om thet faller j gropena om Sabbathen, gåår han icke och fattar vthi thet, och dragher thet vp? Huru mykit bätre är nu een menniskia än itt fåår? Therföre må man jw göra wel på Sabbathen. Och sadhe han til mannen, Reck vth tina hand. Och han vthreckte henne. Och hon wardt ferdigh igen såsom then andra. 
	Tå gingo the Phariseer vth, och ladhe rådh emoot honom, huru the måtte förgöra honom. Men när Jesus thet förnam, gick han tädhan. Och honom folgde mykit folck. Och han giorde them alla helbregda, och hotadhe them, at the icke skulle vppenbara honom. På thet fulkompnas skulle, thet som sagdt war genom Propheten Jsaiam, som sadhe, Sij, min tienare then iagh vthwaldt haffuer, min käreste, j hwilkom mijn siäl haffuer itt gott behagh. Jagh skal settia min Anda på honom, och han skal förkunna Hedhningomen Domen. Han skal icke kijffua eller ropa, och hans röst skal man icke höra på gatomen. Then röö som krossat är, skal han icke sönderbryta, och wekan som ryker, skal han icke vthsleckia, til tess han vthförer Domen til en segher. Och j hans nampn skola Hedhninganar hoppas. 
	Tå hadhes fram til honom en som war besatt medh dieffuulen, han war blind och dumbe, then giorde han helbregda, så at samme blinde och dumbe bådhe taladhe och sågh. Och alt folcket bleff förskreckt, och sadhe, Är thenne icke Dauidz son? Men när the Phariseer thet hörde, sadhe the, Han vthdriffuer icke diefflar, vthan medh Beelzebubz diefflanars Förstas macht.
	Tå nu Jesus förstoodh theras tanckar, sadhe han til them, Hwart och itt Rike som är twedregtigt emoot sigh sielfft, thet bliffuer ödhe. Och huar och en stadh eller hws, som är twedregtigt emoot sigh sielfft, bliffuer icke ståndandes. Är thet nu så, at Satan driffuer Satan vth, tå är han twedregtigh emoot sigh sielff, Huru bliffuer tå hans Rike beståndandes? Och är thz så, at iagh driffuer diefflar vth medh Beelzebubz macht, med hwars macht driffua tå idhor barn them vth? Therföre skola the wara idhra Domare. Men är thet så iagh driffuer diefflar vth medh Gudz Anda, tå är jw Gudz Rike kommet til idher.
	Eller huru kan någhor gå j eens mechtigs manz hws, och beröffua honom hans booting bortt, vthan han först binder then mechtigha, och så sedhan skinnar hans hws? Hwilken som icke är medh migh, han är emoot migh. Och hwilken som icke församlar medh migh, han förskingrar. För then skul sägher iagh idher, All synd och försmädhelse bliffuer menniskiomen förlåten, Men försmädhelse emoot Andan, skal icke bliffua menniskiomen
#1219 förlåten. Och hwilken som sägher någhot emoot menniskionnes Son, thet warder honom förlåtet. Men hwilken som sägher någhot emoot then helgha Anda, thet warder honom icke förlåtet, hwarken j thenna eller j then tilkommande werld.
	Görer antingen trädh gott, så warder fruchten godh, Eller ock görer trädh ondt, så warder fruchten ond. Ty aff fruchtenne kenner man trädh. J Huggormars afffödha, huru kunnen j tala någhot gott, medhan j ären sielffue onde? Ty ther hiertat medh fult är, ther aff talar munnen. Een godh menniskia bäär gott fram aff hiertans godha fatabwr. Och een ond menniskia bäär ondt fram aff en ond fatabwr. Men iagh sägher idher, At för hwart och itt fåfengt ord som mennskionar tala, skola the göra rekenskap på Domadagh. Ty aff tijn ord skalt tu bliffua rettferdigh hållen, och aff tijn ord skalt tu warda fördömd. 
	Tå swaradhe någhre vthaff the Scrifftlärda och the Phariseer, och sadhe, Mester, wij wilie see tekn aff tigh. Swaradhe han, och sadhe til them, Thetta wrånga och horiska slechtet söker effter tekn, och thy skal intet tekn giffuas, annat än Jone Prophetes tekn. Ty såsom Jonas war j tree daghar och j tree nätter j hwalfiskens bwk, så skal menniskionnes Son wara j tree daghar och j tree nätter j jordenne. The Niniuitiske män skola stå vp på Domen medh thetta slechtet, och fördöma thet, Ty the bätradhe sigh effter Jone predican. Och sij, här är meer än Jonas. Drotningen aff södherlanden skal stå vp på Domen medh thetta slechtet, och fördöma thet, Ty hon kom jfrå jordennes enda, til at höra Salomons wijsdom, Och sij, här är meer än Salomon. 
	När then orene Anden är vthfaren aff menniskionne, så wandrar han genom the rwm som torr äro, söker effter hwilo, och finner ingen. Så sägher han, Jagh wil komma igen j mitt hws ther iagh vthgick. Och när han kommer, finner han thet toomt, och reent sopat och prydt. Så gåår han bortt, och tagher siw andra Andar til sigh, the som wärre äro än han sielffuer, Och tå the ther inkomma, boo the ther, så bliffuer then menniskionnes sidsta wärre än thz första. Så warder ock tilgångandes medh thetta wrånga slechtet.
	Widh han än nu taladhe til folcket, Sij, hans modher och brödher stodho vthan före, och wille tala medh honom. Tå sadhe en til honom, Sij, tijn modher och tine brödher stå vthe, och wilia tala medh tigh. Tå swaradhe han, och sadhe til then som honom bodhadhe, Hwilken är mijn modher, och hwilke äro mine brödher? Och reckte vth handena åt sina Läriungar, och sadhe, Sij, mijn modher och mine brödher. Ty hwar och en som gör min Fadhers wilia, som är j himmelen, han är min brodher, och syster och modher. 

XIII. Capitel.
PÅ then daghen gick Jesus vthaff hwset, och satte sigh vth medh haffuet. Och ther församladhes mykit folck til honom, så at han steegh vthi itt skep, och satte sigh, och alt folcket stoodh på strandenne. Och han taladhe medh them mongahanda j lijknelse, säyandes, Sij, en Sädhesman gick vth och skulle såå, och när han sådde; föll somt widh wäghen, och komo foglanar och åto thet vp. Somt föll på steenören ther thet hadhe icke mykin jord, och gick snart vp, ty thz hadhe icke diupa iord, Men när solen gick vp, förwisnadhe thet, och effter thet hadhe inga röter, torkadhes thet bort. Och somt föll jbland törne, och törnebuskanar vpwexte och förquaffde thz. Och somt föll j godha jord och giorde frucht, somt hundradhefalt, sompt 
#1220 sextiyofalt, och somt tretiyofalt. Hwilken som haffuer öron til at höra, han höre. 
	Tå stigho Läriunganar fram, och sadhe til honom, Hwj talar tu til them medh lijknelse? Tå swaradhe han them, och sadhe, Jdher är giffuit at weta Himmelrikes lönligheet, Men them är thet icke giffuit. Ty hwilken som haffuer, honom skal giffuas, at han skal noogh haffua. Men then som icke haffuer, aff honom skal ock warda taghit thet han haffuer. För then skul talar iagh them til medh lijknelse. Ty medh seendes öghon see the intet, och medh hörandes öron höra the intet, ty the förstååt icke. Och på them warder fulkompnat Jsaie prophetia, som sägher, Medh öronen skolen j höra och skolen icke förstååt och medh seende öghon skolen j see, och skolen icke förnimmat. Ty thetta folcks hierta är förstockat, och theras öron höra illa, och theras öghon haffua the igenlyckt. På thet the icke eens skulle see medh öghonen, och höra medh öronen, och förstååt medh hiertat, och vmwenda sigh, at iagh måtte hela them.
	Men saligh äro idhor öghon, at the see, och idhor öron, at the höra. Sannerligha sägher iagh idher, at monge Propheter och rettferdighe haffua begärat see thet j seen, och fingo doch icke seet, och höra thet j hören, och fingo doch icke hörat. 
	Så hörer nu j thenna lijknelsen om Sädesmannen. Hwar någhor hörer ordet om Riket, och förståår thet icke, så kommer then Onde, och riffuer thz bortt, som sådt är j hans hierta. Thz är then som widh wäghen sådder war. Men then som war sådder på steenören, är then som hörer ordet, och tagher thet strax gladheligha. Men han haffuer ingen root j sigh sielff, vthan ståår til en tijdh, och när bedröffuelsen och förfölielsen påkomma för ordet skul, strax förarghas han. Men then som war sådder jbland törne, är then som hörer ordet, och thesse werldennes bekymmer och rijkedomsens swek förquäffuer ordet, och han bliffuer vthan frucht. Men then som war sådder j godha jord, är then som hörer ordet och förståår thet, och bäär ock så frucht, så at somt gör hundradhefalt, somt sextiyofalt, och somt tretiyofalt.
	Een annor lijknelse satte han them före, och sadhe. Himmelriket är lijkt eenne menniskio, som sådde godha sädh j sin åker. Men tå folcket soff, kom hans owen, och sådde ogrääs mitt jbland hwetet, och gick sin wägh. Tå nu sädhen wexte och baar frucht, syntes ock ogräset. Tå gingo hwssbondans tienare fram, och sadhe til honom, Herre, sådde tu icke godha sädh j tin åker, hwadhan haffuer han tå ogrääs? Tå sadhe han til them, Thet haffuer owenen giordt. Sadhe tienarenar til honom, Wilt tu, at wij gå och hemte thet bortt. Tå sadhe han, Ney, på thet, at när j vprycken ogräset, icke skolen ock ther medh vpryckia hwetet. Låter bådhe wexa in til skördetijdhen. Och j skördetijdhen wil iagh säya skördemannomen, Hemter först ogräset samman, och binder thet j knippor til at vpbrennas, Men hwetet församler j mina ladho. 
	Een annor lijknelse satte han them före, och sadhe. Himmelriket är lijkt itt Sinaps korn, som en man toogh, och sådde j sin åker, hwiiket minst är aff all fröö. Men när thet warder vpwext, är thet störst jbland krydder, och bliffuer itt trää, Så at foghlanar vnder himmelen komma och göra sijn neste på thes quistar.
	Een annor lijknelse sadhe han them. Himmelriket är lijkt enom swrdeegh, hwilken een quinna toogh, och blandadhe j tree skäppor miöl, til tess thet bleff altsammans swrt.
	Thetta alt taladhe Jesus j lijknelse til folcket, och vthan lijknelse taladhe han intet til them. At thet skulle fulkompnas, som sagdt war genom Propheten, som sadhe, Jagh skal öpna min munn j lijknelse, och skal vthtala thz hemlighit warit haffuer ifrå werldennes begynnelse.
#1221 
	Tå skilde Jesus folcket jfrå sigh, och kom heem. Och hans Läriungar stigho fram til honom, och sadhe, Vthtydh oss thenna lijknelsen om åkrens ogrääs. Tå swaradhe han, och sadhe til them, Menniskionnes Son är then, som then godha sädhena såår. Åkren är werlden. Then godha sädhen, äro Rikesens barn. Ogräset äro hijns Onda barn. Owenen som sådde, är dieffuulen. Skördetijdhen är werldennes ende. Skördemännenar äro Änglanar. Såsom nu ogräset hemtes samman och brennes vp medh eeld, så skal thet skee på thenna werldennes enda. Menniskionnes Son skal senda sina Änglar, och the skola församla all förarghelse vthaff hans Rike, och them som illa göra. Och skola kasta them vthi en brinnande vgn, Ther skal wara grååt och tandagnislan. Tå skola the rettferdighe skijna såsom solen j theras Fadhers Rike. Hwilken öron haffuer til at höra, han höre.
	Åter är Himmelriket lijkt enom Skatt som fördold war vthi en åker, hwilken en man fann, och fördolde honom. Och aff retto glädhe som han haffuer ther aff, gåår han bortt och sälier alt thet han haffuer, och köper then åkren.
	Åter är Himmelriket lijkt enom köpman, som sökte effter godha perlor, och när han hadhe funnet ena kosteligha perlo, gick han bortt, och sålde alt thet han åtte, och köpte henne.
	Åter är Himmelriket lijkt eenne noot som kastadhes j haffuet, och församladhe allahanda fiskar, och när hon wardt full, drogho the henne til landz, och såto så, och hemte vth the godha j sijn käril, men the onda kastadhe the bortt. Så skal thett ock skee på werldennes enda. Änglanar skola vthgå, och skilia the onda jfrå the rettwijsa, och kasta them j en brinnande. vgn, ther skal wara grååt och tandagnislan.
	Tå sadhe Jesus til them, Förstodhen j thetta alt? Sadhe the til honom, Ja HErre. Tå sadhe han til them, Therföre hwar och en Scrifftlärd, som til Himmelriket lärd är, han är lijk en Hwssbonda som aff sin fatabwr bäär fram nytt och gammalt.
	Och thet begaff sigh, när Jesus hadhe lychtat thenna lijknelsen, gick han tädhan och kom j sitt fädhernes land, och lärde j theras Synagogo, så at the ock förundradhe sigh stoorligha, och sadhe, Hwadhan kommer thessom sådana wijsdom och kraffter? Är han icke en Timbermanz son, heter icke hans modher Maria, och hans brödher Jacob och Joses, och Simon, och Judas, och hans systrar, äro the icke alla när oss? Hwadhan kommer honom tå alt thetta? Och the förargadhes offuer honom. Men Jesus sadhe til them, En Prophet är icke förachtat, vthan j sitt fädhernes land, och j sitt hws. Och han giorde ther icke mong tekn, för theras otroo skul.

XIIII. Capitel.
I Then tijdhen, hörde Herodes Tetrarcha Jesu rychte. Och sadhe til sina tienare, Thenne är Johannes Baptista, han är vpstånden jfrå the dödha, therföre gör han sådana kraffter. Ty Herodes hadhe gripit Johannem, bundet, och lagdt honom j hechtelse, för Herodias sins brodhers Philippi hustru skul. För ty Johannes hadhe sagdt til honom, Tigh är icke lofflighit haffua henne. Och han hadhe gerna dräpit honom. Men han räddes för folcket, Ty the höllo honom för en Prophet.
	När tå Herodes begick sin födhelse dagh, dantzadhe Herodias dotter för them. Och thet behagadhe Herodi. Therföre loffuadhe han henne widh en eedh, at han wille giffua henne, hwadh hon begäradhe. Tå sadhe hon, såsom hännes modher hadhe lärdt henne tilförenna, Giff migh här på itt faat Johannis
#1222 Baptiste hoffuudh. Och Konungen bleff bedröffuat. Doch for eedhen skul, och för theras skul som såto offuer boord med honom, bödh han, at thz skulle giffuas henne. Och sende bortt och lät affhugga Johannis hoffuudh j hechtelsen. Och hans hoffuudh wardt framburit på itt faat, och giffuit pijghonne. Och hon baar thet til sina modher. Och hans Läriungar komo och togho hans lekamen och begroffuo honom. Och gingo sedhan bortt, och förkunnadhe thet Jesu. 
	När Jesus thet hörde, foor han tädhan medh skep affsidhes bortt vthi een ödhemark. När folcket thet hörde, komo the effter honom til foot jfrå städherna. Och Jesus gick vth, och sågh thet mykla folcket, och warkunnadhe sigh offuer them, och giorde theras krancka helbregda. Och när thet leedh åt afftonen, gingo hans Läriungär til honom, och sadhe, Här är een ödhemark, och tijdhen är förledhen, lät folcket gå jfrå tigh, at the må gå bortt j byianar, och köpa sigh maat. Tå sadhe Jesus til them, Thet görs icke behooff, at the borttgå, Giffuer j them äta. Tå sadhe the til honom, Wij haffue här icke meer än fem brödh och twå fiskar. Sadhe han, Tagher migh them hijt. Och han bödh folcket settia sigh nedh på gräset. Och toogh the fem brödh och the twå fiskar, sågh vp j himmelen, och tackadhe, bröt thet, och gaff Läriungomen brödhen, och Läriunganar gåffuo så folckena, Och the åto alle, och wordo mätte. Och the togho vp thet offuer war j styckiom, tolff korghar fulla. Och the som ätit hadhe, woro widh fem tusend män, föruthan quinnor och barn.
	Och strax dreff Jesus sina Läriungar, at the skulle stigha j skepet, och fara fram före vthöffuer, så lenge han skilde folcket jfrå sigh. Och när han hade skildt folcket jfrå sigh, gick han vp på itt bergh allena, til at bidhia. Och när afftonen kom, war han ther alIena. Men skepet war tå allaredho mitt på haffuet, och leedh platz j wåghenne, For ty wädhret war emoot. Men j then fierde wechtenne om natten, kom Jesus til them gångandes på haffuet. Och när Läriunganar sågho honom gå på haffuet, wordo the förfäradhe, och sadhe, Thet är itt spökelse, och ropadhe aff reddhogha. Men Jesus taladhe them strax til, och sadhe, Warer widh itt gott moodh, Thet är iagh, warer icke förfäradhe.
	Tå swaradhe honom Petrus, och sadhe, HErre, äret tu, Så biwdh migh komma til tigh vppå watnet. Tå sadhe han, Kom. När Petrus tå steegh vthaff skepet, begynte han gå på watnet, at han skulle komma til Jesum. Men när han sågh, at wädhret war starckt, wardt han förfärat. Och som han begynte siwnka, ropadhe han, och sadhe, HErre, hielp migh. Och strax reckte Jesus vth handena och fattadhe vthi honom, och sadhe til honom, O tu kleentroghne, Hwj twiffladhe tu? Och när the woro inkompne j skepet, stilladhe wädhret sigh. Men the som woro j skepet, gingo fram och tilbådho honom, och sadhe, Wisseligha ästu Gudz Son. Och när the woro offuerfarne, komo the vthi thet landet Genesareth. Och när folcket ther sammastädz förnummo honom, sende the bodh vth j hela landet ther om kring, och hadhe alla siwka til honom, Och bådho honom, at the måtte allenast tagha på hans klädafall. Och the som togho ther vppå, bleffuo alle helbregda.

XV. Capitel.
TÅ komo til Jesum the Scrifftlärde och the Phariseer aff Jerusalem, och sadhe, Hwj bryta tine Läriungar the Äldstas stadgar? För ty the twå intet sina hender, när the skola äta brödh. Han swaradhe och sadhe til them, Hwj bryten ock j Gudz bodh för idhra stadgar skul? Ty Gudh haffuer budhit och sagdt, Tu skalt ära fadher och modher. Och hwilken som
#1223 bannar fadher eller modher, han skal dödhen döö. Men j säyen, Hwar och en må säya til fadher eller modher, Thet är alt Gudhi giffuit, som tu skulle få aff migh, tigh til nytto. Ther med skeer tå, at ingen hedhrar sin fadher eller sina modher, och haffuen ther medh giordt Gudz bodh til intet, för idhar stadhgar skul. J skrymtare, Jsaias haffuer rett spått om idher, säyandes, Thetta folcket nalkas migh medh sin munn, och hedhrar migh medh sina leppar, Men theras hierta är longt jfrå migh. Men the tiena migh fåfengt, lärande then lärdom, som är menniskio bodh. 
	Och han kalladhe til sigh folcket, och sadhe til them, Hörer och förståår. Thet besmittar icke menniskiona, som ingåår genom munnen, Vthan thet som vthgåår aff munnen, thet besmittar menniskiona.
	Tå stigho hans Läriungar fram, och sadhe til honom, Weest tu, at Phariseerna förargadhes, när the hörde thetta ordet? Han swaradhe, och sadhe, Hwar och een plantering som min himmelske Fadher icke planterat haffuer, skal vpryckias medh röter. Läter wara them, the äro blinde och blindas ledhare. Hwar nu en blinder ledher en blindan, så falla the bådhe j gropena.
	Tå swaradhe Petrus, och sadhe til honom, Vthtydh oss thenna lijknelsen. Tå sadhe Jesus, Ären j än nu oförståndighe? Förstå j icke än nu? At alt thet som ingåår genom munnen, thet gåår j bwken, och haffuer sin naturligha vthgång. Men thet som gåår vthaff munnen, thet kommer jfrå hiertat, och thet besmittar menniskiona. Ty aff hiertat vthgåår onda tanckar, moord, hoor, skörleffnat, tiuffuerij, falsk witne, hädhelse. Thet äro the stycke som besmitta menniskiona. Men äta medh otwaghna hender, besmittar icke menniskiona.
	Och Jesus gick tädhan, och kom j Tyrj och Sidons landzendar. Och sij, een Cananeesk quinna kom aff the landzendar, och ropadhe til honom, och sadhe, O HErre, Dauidz Son, förbarma tigh offuer migh, Mijn dotter quääls jemmerligha aff dieffuulen. Och han swaradhe henne icke itt ord. Tå stigho hans Läriungar fram, och bådho honom, och sadhe, Skil henne jfrå tigh, ty hon ropar effter oss' Men han swaradhe, och sadhe, Jagh är icke vthsend, vthan til the borttapadha fåår aff Jsraels hws. Men hon kom, och tilbadh honom, säyandes, Herre, hielp migh. Tå swaradhe han, och sadhe, Thet är icke höffuelighit, at tagha brödhet jfrå barnen, och kasta thet för hundanar. Swaradhe hon, Ja HErre. Doch likwel äta hundanar aff the smolor som falla vthaff theras Herrars boord. Tå swaradhe Jesus, och sadhe til henne, O quinna, tijn troo är stoor, skee tigh som tu wilt. Och hennes dotter bleff helbregda j samma stund.
	Och Jesus gick tädhan lenger fram, och kom til thz Galileeska haffuet, och gick vp på itt bergh, och satte sigh ther. Och til honom kom mykit folck, och hadhe medh sigh halta, blinda, dumbar, lemmalösa, och monga andra, och kastadhe them för Jesu fötter. Och han giorde them helbregda, så at folcket förundradhe sigh, när the sågho the dumbar tala, the lemmalösa ferdigha, the halta gå, the blinda see, och prijsadhe Jsraels Gudh. 
	Och Jesus kalladhe sina Läriungar til sigh, och sadhe, Jagh ömkar migh offuer folcket, Ty the haffua nu j tree daghar töffuat när migh, och haffua intet äta, och iagh wil icke läta them jfrå migh fastande, at the icke skola giffuas vp j wäghen. Tå sadhe hans Läriungar til honom, Hwar skole wij få här j öknenne så mykit brödh, ther wij kunne mätta så mykit folck medh? Sadhe Jesus til them, Huru mong brödh haffuen j? The sadhe, Siw, och någhra fåå fiskar. Tå bödh han folcket settia sigh nedh på jordena. Och toogh the siw brödh, och fiskanar, tackadhe, brööt, och gaff sina Läriungar, och Läriunganar gåffuo folckena. Och the åto alle, och wordo mätte. Och vptogho thet offuer war, j styckiom, siw korghar fulla. Och the som åto,
#1224 woro fyra tusend män, föruthan quinnor och barn. Och när han hadhe skildt folcket jfrå sigh, steegh han til skeps, och kom vthi then grenssen widh Magdala. 

XVI. Capitel.
TÅ stigho the Phariseer och Saduceer fram, och frestadhe honom, begärandes, at han wille läta them see tekn aff himmelen. Men han swaradhe, och sadhe til them, Om afftonen säyen j, Thet bliffuer klart wädher, för ty, himmelen är rödh. Och om morghonen, Thet bliffuer owädher jdagh, ty himmelen är rödh och olustigh. J skrymtare, Om himmelens skepelse kunnen j döma, Kunnen j ock icke döma om tijdzens tekn? Thet wrånga och horeska slechtet söker effter tekn, och tekn skal icke giffuas them, vthan Jone Prophetes tekn. Och så offuergaff han them, och gick sin wägh.
	Och när hans Läriungar woro kompne vthoffuer på then andra stranden, hadhe the förgätit tagha brödh medh sigh. Tå sadhe Jesus til them, Seer til, och förwarer idher för the Phariseers och Saduceers swrdeegh. Tå tenckte the widh sigh sielffua, och sadhe, Wij haffue intet brödh taghit medh oss. När Jesus thet förnam, sadhe han til them, J kleentroghne, hwadh bekymrar thet doch idher, at j icke haffuen taghit brödh medh idher? Förstå j icke än nu, eller minnens om the fem brödh, emellan the fem tusend män, ock huru monga korghar j vptoghen? Jcke heller om the siw brödh, emellan the fyra tusend män, och huru monga korghar j tå vptoghen? Huru kommer thet tå til, at j icke kunnen förstå, at iagh icke sadhe idher om brödh (tå iagh sadhe, J skolen förwara idher för the Phariseers och Saduceers swrdeegh?) Så förstodho the tå, at han hadhe icke budit them tagha sigh wara för brödz swrdeegh, vthan för the Phariseers och Saduceers lärdom.
	Tå kom Jesus j then egnden Cesaree Philippi, och frågadhe sina Läriungar, och sadhe, Hwem sägher folcket migh menniskionnes Son wara? Tå sadhe the. Somlighe Johannem Baptistam. Somlighe Eliam. Somlighe Jeremiam, eller en aff Propheterna. Sadhe han til them, Hwem säyen j migh tå wara? Tå swaradhe Simon Petrus, och sadhe, Tu äst Christus leffuandes Gudz Son. Tå swaradhe Jesus, och sadhe til honom, Saligh ästu Simon Jona son, Ty kött och blodh haffuer tigh thet icke vppenbarat, vthan min fadher som är j himmelen. Och iagh sägher tigh igen, At tu äst Petrus, och vppå thetta helleberget skal iagh byggia mina Församling, och heluetes portar skola icke warda henne offuermechtighe. Och iagh skal giffua tigh Himmelrikes nyklar, Alt thet tu binder på jordenne, thet skal wara bundet j himmelen, Och alt thet tu löser på jordenne, thet skal wara löst j himmelen.
	Tå bödh han sina Läriungar, at the skulle för ingen säya, at han war Jesus Christus. Jfrå then tijdhen begynte Jesus förkunna sina Läriungar, huru han moste gå til Jerusalem, och lijdha mykit aff the Äldsta, och aff the offuersta Presterna, och aff the Scrifftlärda, och dräpas, och tridie daghen vpstå igen. Och Petrus toogh honom affsidhes, och begynte straffa honom, och sadhe, Herre, skona tigh sielff, thetta widherfares tigh icke. Tå wende han sigh om, och sadhe til Petrum, Gack bortt jfrå migh, tu Satan, Tu äst migh til hinders, Ty tu besinnar icke thet Gudhi tilhörer, vthan thet menniskiom tilhörer.
	Tå sadhe Jesus til sina Läriungar, Hwilken som wil fölia migh, han wedhersake sigh sielff, och taghe sitt kors vppå sigh, och fölie migh. Ty hwilken som wil behålla sitt lijff, han skal mista thet. Och hwilken som
#1225 mister sitt lijff för mina skul, han skal finna thet. Hwadh hielper nu thet menniskionne, om hon förwerffuer hela werldena, och fåår doch skadha til sitt lijff? Eller hwadh kan menniskian giffua, ther hon kan igenlösa sitt lijff medh? För ty thet skal skee, at menniskionnes Son skal komma j sins Fadhers herligheet medh sina Änglar, Och tå skal han löna hwariom och enom effter hans gerningar. Sannerligha sägher iagh idher, Här äro någhre ståndandes, som icke skola smaka dödhen, til tess the få see menniskionnes Son komma j sitt Rike.

XVII. Capitel.
OCh sex daghar ther effter toogh Jesus Petrum och Jacobum och Johannem hans brodher til sigh, och hadhe them affsidhes vppå itt högt bergh, och wardt förklarat för them. Och hans ansichte skeen som solen, och hans klädher wordo hwijt som itt liws. Och sij, them syntes Moses och Elias, talandes medh honom. Tå swaradhe Petrus, och sadhe til Jesum, Herre, här är oss gott wara, Wilt tu, så wilie wij här göra tree Hyddor, tigh ena, och Mosi ena, och Elie ena. Widh han än nu taladhe, sij, en liws skyy vmskygde them. Och sij, een röst vthu skyyn sadhe, Thenne är min käre Son, j hwilkom iagh haffuer itt gott behagh, Honom hörer. Och när Läriunganar thet hörde, föllo the på sitt ansichte, och wordo swårligha förfäradhe. Men Jesus gick til, och toogh på them, och sadhe, Ståår vp, och rädhens icke. Men tå the vplyffte sijn öghon, sågho the ingen vthan Jesum allena. 
	Och när the gingo nedh aff berghet, bödh Jesus them, och sadhe, Sägher för ingen thenna synena, til tess menniskionnes Son är vpstånden jfrå the dödha. Och frågadhe honom hans Läriungar, och sadhe, Hwj säya tå the Scrifftlärde, at Elias moste komma tilförenna? Jesus swaradhe och sadhe til them, Elias skal jw komma först, och skicka all ting j lagh igen. Men iagh sägher idher, Elias är allaredho kommen, Och the kende honom intet, vthan giorde honom hwadh the wille. Sammalunda skal ock menniskionnes Son lijdha aff them. Tå förstodho Läriunganar, at han sadhe them om Johannem Baptistam.
	Och när the komo til folcket, steegh en man fram, bögde för honom sijn knää, och sadhe, Herre, förbarma tigh offuer min son, Ty han är månadherasande, och lijdher stoor jemmer, Ty han faller offta j eelden, och offta j watnet. Och iagh hadhe honom fram för tina Läriungar, och the kunde intet hielpa honom. Tå swaradhe Jesus, och sadhe, O tu otrooghna och genwerdigha slechte, Huru lenge skal iagh wara medh idher? Huru lenge skal iagh lijdha idher? Haffuer honom hijt. Och Jesus hotadhe honom, och dieffuulen gick vthaff honom. Och drengen wardt helbregda j samma stund. 
	Tå gingo Läriunganar til Jesum affsidhes, och sadhe, Hwj kunde icke wij driffua honom vth? Sadhe Jesus til them, För idhra otroo skul. Sannerligha sägher iagh idher, Om j haffuen trona som itt Sinaps korn, tå måghen j säya til thetta berghet, Gack hädhan tijt bortt, och thet skal gå. Och idher warder intet omöghelighit. Men thetta slaghet gåår icke vth, vthan medh böön och fasto. 
	Men tå the wistadhes j Galilea, sadhe Jesus til them, Thet skal skee, at menniskionnes Son warder offuerantwardat j menniskiors hender, och the skola dräpa honom, och tridie daghen skal han stå vp igen. Och the wordo stoorligha bedröffuadhe.
	Och när the komo til Capernaum, gingo the som skatpenningen plägadhe vpbära, til Petrum, och sadhe, Pläghar icke idhar Mestare giffua skatpenning? 
#1226 Tå sadhe han, Ja. Och som han kom j hwset, förekom honom Jesus, och sadhe, Hwadh synes tigh Simon? Aff hwem tagha iorderikes Konungar toll eller skatt? Aff sijn barn eller aff the fremmande? Sadhe Petrus til honom, Aff the fremmande. Tå sadhe Jesus til honom, Så äro jw barnen frij. Men på thet wij icke skole förargha them, så gack til haffuet, och kasta vth kroken, och then första fisk tu fåår, tagh. Och när tu läter vp hans munn, warder tu finnandes en penning, then tagh, och få honom vth för migh och tigh.

XVIII. Capitel
J Then tijdhen, gingo Läriunganar til Jesum, och sadhe, Hwilken är then störste j Himmelriket? Tå kalladhe Jesus fram itt barn, och stelte thet mitt jbland them, och sadhe, Sannerligha sägher iagh idher, Vthan j omwenden idher, och warden såsom barn, skolen j icke komma j Himmelriket. Hwilken nu sigh sielff så förnedhrar som thetta barnet, han är then störste j Himmelriket. Och hwilken som vndfåår itt sådana barn j mitt nampn, han vndfåår migh. Men hwilken som förarghar en aff thessa ringasta som troo på migh, honom wore bätre, at en quernsteen wore bunden widh hans halss, och han senktes j haffzens diwp. 
	Wee werldenne för förarghelse skul. Ty förarghelse moste jw komma, Doch wee the menniskio, genom hwilka förarghelse kommer. Är thet så, at tijn hand eller tin foot är tigh til förarghelse, så hugg honom aff, och kastan jfrå tigh. Bätre är tigh ingå vthi lijffuet halt eller lemmalöös, än tu skulle haffua twå hender och twå fötter, och kastas j ewinnerlighen eeld. Och är thet så, at titt ögha är tigh til förarghelse, rijff thet vth och kastat jfrå tigh. Bätre är tigh, at tu ingåår j lijffuet eenögder, än tu skulle haffua tw öghon, och kastas j heluetes eeld.
	Seer til, at j förachte ingen aff thessa små, Ty iagh sägher idher, at theras Änglar j himmelen see altijdh mins Fadhers ansichte j himmelen. Ty menniskionnes Son är kommen til at frelsa thet som förtapat war. Huru synes idher? om een menniskia hadhe hundradhe fåår, och itt aff them fore wildt? Offuergiffuer hon icke the niyo och niyotiyo på berghen, och gåår bortt och söker effter thet som foor wildt? Och hender thet så, at hon finner thet igen, Sannerligha sägher iagh idher, Hon glädz mera ther offuer, än offuer the niyo och niyotiyo som icke foro wild. Så är ock icke idhar himmelske Fadhers wilie, at någhor aff thessa små skal borttapat warda.
	Men om tin brodher syndar tigh emoot, Så gack och straffa honom emellan tigh och honom allena. Hörer han tigh, Så haffuer tu förwerffuat tin brodher. Men hörer han tigh icke, så tagh än nu medh tigh en eller twå, på thz all saak skal bestå widh tweggia eller triggia witnes munn. Hörer han them icke, så sägh thet Församlingenne. Hörer han icke Församlingena, så hålt honom såsom en Hedhning och Publican. Sannerligha sägher iagh idher, Alt thet j binden på jordenne, thet skal wara bundet j himmelen. Och alt thet j lösen på jordenne, thet skal wara löst j himmelen. Ytermera sägher iagh idher, Ther twå aff idher komma offuer eens på jordenne, hwadh ting thet helst kan wara som the bidhia om, skal them thet wedherfaras aff minom Fadher, som är j himmelen. Ty hwar twå eller tree äro församladhe j mitt nampn, Ther är iagh mitt jbland them.
	Tå steegh Petrus fram til honom, och sadhe, Herre, Huru offta skal min brodher synda emoot migh, och iagh skal förlåta honom thet? Är siw resor noogh? Tå sadhe Jesus til honom, Jagh sägher tigh, Jcke siw resor, vthan siwtiyo sinnom siw resor. För then skul är Himmelriket lijknat widh en Konung,
#1227  som wille hålla rekenskap medh sina tienare. Och när han begynte rekna, kom en fram för honom, som honom war skyldigh tiyo tusend pund. Och effter han hadhe icke ther han kunde betala medh, bödh Herren, at han skulle sälias och hans hustru, och barn, och alt thet han åtte, och betalas medh. Tå föll then tienaren nedh, och tilbadh honom, och sadhe, Herre, haff tolamoodh medh migh, iagh wil alt betala tigh. Tå warkunnadhe Herren sigh offuer then tienaren, och lät honom löös, och gaff honom til thet han war skyldigh.
	Tå gick then tienaren vth, och fann en aff sina medhtienare, som honom war skyldigh hundradhe penningar. Och han toogh fatt på honom, och fick honom j halsen, droogh honom, och sadhe, Betala thet tu äst skyldigh. Tå föll hans medhtienare nedh, och badh honom, säyandes, Haff talomoodh medh migh, iagh wil alt betala tigh. Men han wille icke, Vthan gick bortt, och kastadhe honom j fängelse, så lenge han betaladhe thet han war skyldigh. Tå nu andre hans medhtienare sågho thet som skeedde, tyckte them thet ganska illa wara, och komo och kungiorde sinom Herra alt thet skeedt war. Tå kalladhe hans Herre honom för sigh, och sadhe til honom, Tu skalckachtighe tienare, alt thet tu skyldigh wast, gaff iagh tigh til, ty tu badh migh. Skulle tu ock icke haffua förbarmat tigh offuer tin medhtienare, såsom iagh förbarmadhe migh offuer tigh? Och hans Herre wardt wreedh, och antwardadhe honom bödhlanar j hender, til tess thet war alt betalat, som han honom skyldigh war. Så skal ock min himmelske Fadher göra idher, om j icke förlåten aff idhor hierta, hwar och en sinom brodher thet the bryta.

XIX.Capitel.
OCh thet begaff sigh, när Jesus hadhe fulkompnat thet talet, gick han vthaff Galilea, och kom in vthi Judee landzendar, på hijnsidhon Jordan. Och honom folgde mykit folck, och han giorde them ther helbregda.
	Tå gingo the Phariseer fram til honom, frestadhe honom, och sudhe* til honom, Är thet ock rett, at man skil sigh widh sina hustru, för allahanda saker skul? Tå swaradhe han, och sadhe til them, Haffuen j icke läsit, At then som giorde menniskiona aff begynnelsen, man och quinno giorde han them. Och sadhe, För then skul skal man offuergiffua fadher och modher, och bliffua när sinne hustru, och the tw warda itt kött, Så äro the icke nu tw, vthan itt kött. Thet nu Gudh haffuer samman fögt, skal menniskian icke åtskilia.
	Tå sadhe the til honom, Hwj bödh tå Moses giffua Skiliobreff, och offuergiffua henne? Sadhe han til them, För idhart hiertas hårdheet skul, tilstadde Moses, at j måtten offuergiffua idhra hustrur. Men aff begynnelsen war thet icke så. Men iagh sägher idher, Hwar som skil sina hustru jfrå sigh (vthan för hoor skul) och tagher ena andra, han gör hoor. Och then som tagher then offuergiffna, han gör hoor.
	Tå sadhe hans Läriungar til honom, Haffuer manzens saak sigh så medh hustrunne, tå är icke gott giffua sigh j echteskap. Tå sadhe han til them, Huar man tagher icke thetta ordet, vthan the huilkom thz bliffuer giffuit. Ty somlighe snöpte äro, som så äro födde aff modher lijffuet. Och somlighe snöpte äro, som äro snöpte aff menniskiom. Och somlighe snöpte äro, som sigh sielffua haffua snöpt för Himmelriket skul. Huilken som kan taghat, han taghet.
	Tå wordo barn burin til honom, at han skulle leggia hender på them och bidhia. Men Läriunganar nepste them. Tå sadhe Jesus til them, Låter betemma
#1228 barnen, och förmener them icke komma til migh, ty sådana hörer Himmelriket til. Och när han hadhe lagdt hender på them, gick han tädhan.
	Och sij, en gick fram, och sadhe til honom, Godhe Mestar, Hwadh gott skal iagh göra, at iagh må få ewinnerlighit lijff? Tå sadhe han til honom, Hwj kallar tu migh godhan? Jngen är godh, vthan Gudh allena. Men wilt tu ingå til lijffuet, så hålt bodhorden. Sadhe han til honom, Hwilken? Sadhe Jesus, Tu skalt icke dräpa. Tu skalt icke bedriffua hoor. Tu skalt icke stiäla. Tu skalt icke bära falsk witne. Hedhra fadher och modher. Och tu skalt elska tin nästa såsom tigh sielff. Tå sadhe then vnge mannen til honom, Alt thetta haffuer iagh hållet aff min vngdom, Hwadh fattas migh än nu? Sadhe Jesus til honom, Wilt tu wara fulkomligh, så gack bortt, säl thet tu haffuer, och giff the fattigha, och tu skalt få en skatt j himmelen, och kom och fölgh migh. När then vnge mannen hörde thetta ordet, gick han bedröffuat bortt, Ty han hadhe monga äghodelar.
	Tå sadhe Jesus til sina Läriungar, Sannerligha sägher iagh idher, Them rijka är swårt gå in j Himmelriket. Och ytermera sägher iagh idher, Thz är lettare, at en Cameel gåår genom itt nåålssögha, än at en rijk kommer j Gudz Rike. När Läriunganar thetta hörde, wordo the ganska förfäradhe och sadhe, Hoo kan tå warda saligh? Tå sågh Jesus til them, och sadhe til them, För menniskiom är thet omöghelighit, Men för Gudhi äro all ting mögheligh.
	Tå swaradhe Petrus, och sadhe til honom, Sij, wij haffue offuergiffuit all ting, och folgdt tigh, Hwadh skole wij få therföre? Tå sadhe Jesus til them, Sannerligha sägher iagh idher, at j som migh haffuen effterfolgdt j the nyia födhelsen, när menniskionnes Son warder sittiandes på sins maiestetz säte, tå skolen ock j sittia på tolff säte, dömandes the tolff Jsraels slechte. Och hwar och en som offuergiffuer hws, eller brödher, eller systrar, eller fadher, eller modher, eller hustru, eller barn, eller åkrar, för mitt nampn skul, han skal få hundradhefalt, och ärffua ewinnerlighet lijff. Men monge the fremste bliffua the ytterste, och the ytterste the fremste.

XX. Capitel.
FÖr ty Himmelriket är lijkt enom Hwssbonda, som gick vth bittijdha om morghonen, til at leya sigh arbetare j sin wijngård. Och när han hadhe warit offuer eens medh arbetarena om en wiss dagspenning, sende han them j sin wijngård. Sedhan gick han vth widh tridie stunden, och sågh någhra andra ståndandes fåfenga på torghet, och sadhe til them, Gåår ock j vthi min wijngård, och hwadh skälighit är, wil iagh giffua idher. Och the gingo. Och åter gick han vth widh siette och niyonde stunden, och giorde sammaledhes. Men widh then elloffte stundena gick han vth, och fann någhra andra ståndandes fåfenga, och sadhe til them, Hwj stå j här hela daghen fåfenge? The sadhe til honom, Ty ingen haffuer leegdt oss. Tå sadhe han til them, Gåår ock j vthi min wijngård, och hwadh skälighit är, skolen j få.
När afftonen kom, sadhe wijngårdzherren til sin Skaffare, Kalla fram arbetarenar, och giff them theras löön, begynnandes på the sijdsta, in til the första. Och när the komo fram, som widh elloffte stundena kompne woro, fick hwar thera dagspenningen. När the förste komo, meente the, at the skulle fått meer. Och fingo ock hwar thera dagspenningen. Och när the så fingo, knorradhe the emoot Hwssbondan, och sadhe, Thesse sijdste haffua arbetat en tima, och tu giorde them lijka medh oss, som haffua burit dagsens tunga och hetan.
#1229
	Tå swaradhe han enom aff them, och sadhe, Min wen, iagh gör tigh ingen orett, Wast tu icke offuer eens medh migh om en wiss dagspenning? Tagh thet tigh tilhörer, och gack tin wägh. Men iagh wil giffua thenna sijdsta så mykit som tigh. Eller må iagh icke göra vthi mijn ting hwadh iagh wil? Seer tu för then skul illa vth, at iagh så godh är? Altså warda the ytterste the fremste, och the fremste the ytterste. Ty monge äro kalladhe, men fåå äro vthwalde.
	Och så droogh Jesus vp til Jerusalem, och toogh sina tolff Läriungar ena til sigh på wäghen. Och sadhe til them, Sij, wij farom vp til Jerusalem, och menniskionnes Son skal offuerantwardas them offuersta Prestomen och them Scrifftlärdom, och the skola döma honom til dödhen, och the skola offuerantwarda honom Hedhningomen til at begabbas, och hudhflengias, och korssfestas, Och tridie daghen skal han vpstå igen.
	Tå steegh Zebedej söners modher fram til honom medh sina söner, tilbadh honom, och begäradhe någhot aff honom. Tå sadhe han til henne, Hwadh wilt tu? Sadhe hon til honom, Lät thessa twå mina söner sittia j titt Rike, then ena på tina höghra hand, och then andra på tina wenstra. Tå swaradhe Jesus och sadhe, J weten icke hwadh j bidhien, Kunnen j dricka then kalcken, som iagh skal dricka, och döpas medh thet dopet, som iagh döpes medh? Tå sadhe the til honom, Ja, wel. Sadhe han til them, Min kalck skolen j wist dricka, och döpas medh thet doop, som iagh döpes medh. Men sittia på mina höghra hand och wenstra, ståår icke migh til at giffua, Vthan them som thet tilreedt är aff minom Fadher.
	När the tiyo thet hörde, wordo the mislynte på the twå brödhernar. Tå kalladhe Jesus them til sigh, och sadhe, J weten, at werldzligha Förstar äro rådhandes, och the som herrar äro, haffua magtena. Så skal thet icke wara jbland idher, Vthan then som wil wara mechtigh jbland idher, han ware idhar tienare. Och hwilken jbland idher wil wara then fremste, han ware idhar dreng. Såsom menniskionnes Son är icke kommen, på thet han wil läta tiena sigh, Vthan at han wil tiena, och giffua sitt lijff til återlösning för monga.
	Och när the gingo vthaff Jericho, folgde honom mykit folck. Och sij, twå blinde såto widh wäghen. Och när the hörde, at Jesus gick ther fram, ropadhe the, och sadhe, Ah Herre Dauidz Son, förbarma tigh offuer oss. Men folcket nepste them, at the skylle tiya. Tå ropadhe the thes meer och sadhe, Ah Herre Dauidz Son, förbarma tigh offuer oss. Tå stadhnadhe Jesus, och kalladhe them, och sadhe, Hwadh wilien j at jagh skal göra idher? The sadhe til honom, Herre, at wår öghon måtthe öpnas. Tå warkunnadhe Jesus sigh offuer them, och toogh på theras öghon. Och strax fingo the sina syyn, och folgde honom.
XXI. Capitel.
OCh när the nalkadhes Jerusalem, och komo til Bethphage widh Olioberghet, Sende Jesus twå sina Läriungar, och sadhe til them, Gåår j byyn som ligger för idher, Och strax warden j finnandes ena åssninno bundna, och folan när henne, Löser them, och ledher til migh. Och om någhor talar idher til, så sägher, HErren behöffuer them, Och strax slepper han them. Thetta är alt skeedt, at thet skulle fulkompnas som sagdt är genom Propheten, som sadhe, Sägher til dottrena Zion, Sij, tin Konung kommer til tigh sachtmodigh, rijdhandes på enne åssninno, och på een arbetes åssninnos fola. Läriunganar gingo bortt, och giorde som 
#1230 Jesus hadhe them befalt, och leedde til honom åssninnona och folan. Och ladhe sijn klädher på them, och satte honom ther vppå. Mykit folck breedde sijn klädher på wäghen. The andre skåro quistar aff trään, och strödde på wäghen. Men folcket som föregick, och the som efterfölgde, ropadhe och sadhe, Hosianna Dauidz Sone, Welsignat ware han som kommer j HERRANS nampn, Hosianna j högdenne.
	Och när han kom in j Jerusalem, vprörde sigh hele stadhen, och sadhe, Hoo är thenne? Tå sadhe folcket, Thet är Jesus then Propheten aff Nazareth j Galilea. Och gick Jesus jn j Gudz Tempel, och dreff vth alla the ther köpte och sålde j Templet. Och vmstötte wesslare boorden, och duffuomongarenars säte, och sadhe til them, Thet är scriffuit, Mitt Hws skal kallas itt Bönehws, Men j haffuen giordt ena röffuare kulo ther aff. Och til honom komo blinde och halte J Templet, och han giorde them helbregda. 
	När the offuerste Presterna och the Schrifftlärde sågho the Vndher, som han giorde, och barnen som ropadhe j Templet säyandes, Hosianna Dauidz Sone, bleffuo the mislynte, och sadhe til honom, Hörer tu hwadh thesse säya? Tå sadhe Jesus til them, Hwj icke? Haffuen j aldrigh läset, Aff barnas och spenabarnas munn haffuer tu fulkompnat loffuet? Tå offuergaff han them, och gick vthu stadhen til Bethanien, och bleff ther. 
	Om morghonen när han gick jn j stadhen igen , hungradhe honom. Och han fick see itt fikonaträä widh wäghen, och gick ther til, och fann intet ther vppå, vthan allenast löff. Och sadhe til thet, Wexe aldrigh här effter frucht på tigh. Och fikonaträdh bleff strax tortt. Och när Läriunganar sågho thet, förundradhe the sigh, och sadhe, Huru är thet fikonaträdh så snart torkat? Tå swaradhe Jesus, och sadhe til them, Sannerligha sägher iagh idher, Om j haffuen trona och twifflen intet, så warden j icke allenast görandes sådana som medh fikonaträdh skedde, Vthan jemwel, om j säye til thetta berghet, Heff tigh vp, och kasta tigh j haffuet, tå skal thet skee. Och alt thet j bidien j bönenne troondes, thet skole j få. 
	Och när han kom j Templet, gingo the offuerste Presterna och the Äldste j folcket til honom, ther han lärde, och sadhe, Aff hwadh macht gör tu thetta? Och hwar haffuer giffuit tigh thenna machten? Tå swarade Jesus, och sadhe til them, Jagh wil ock spöria idher itt ord, Om j säye migh thet, wil iagh ock säya idher, aff hwar macht iagh thetta gör. Hwadhan war Johannis döpelse? aff himmelen, eller aff menniskiom? Tå tenckte the widh sigh sielffua, och sadhe, Säyom wij, Aff himmelen, tå sägher han til oss, Hwj troodden j tå honom icke? Säyom wij ock, Aff menniskiom, så rädhes wij folcket, Ty alle hölle Johannem för en Prophet. Tå swarade the Jesu och sadhe, Wij wete thet icke. Sadhe han til them, Jcke heller sägher iagh idher aff hwadh macht iagh thetta gör.
	Men hwadh synes idher? En man hadhe twå söner, och gick til then första och sadhe, Son, gack och arbeta j dagh j min wijngård. Han swaradhe och sadhe, Jagh wil icke. Sedhan ångradhe honom thet, och gick åstadh Och gick han til then andra, och sadhe sammalunda. Tå swaradhe han och sadhe, Ja, Herre, och gick intet. Hwilken aff the twå giorde thet fadhren wille? The sadhe til honom, Then förste. Sadhe Jesus til them, Sannerligha sägher iagh idher, at Publicaner och skökior skola gå j Himmelriket förr än j. Johannes kom til idher, och lärde idher retta wäghen, och j troodden honom intet, Men Publicaner och skökior troodde honom. Och ändoch j thet såghen, haffuen j doch sedhan ingen bätring giordt, at j ock sedhan måtten troodt honom,
	Hörer een annor lijknelse. Thet war en hwssbonde,som planteradhe en wijngård, och gierde ther gård om kring, och grooff en press ther inne, och bygde itt torn, och vthleegde honom wijngårdzmannom, och foor vthländes. 
#1231 När nu fruchtennes tijd kom, sende han sina tienare til wijngårdzmännenar, at the skulle vpbära hans frucht. Tå togho wijngårdzmännenar fatt på hans tienare, then ena hudhflengde the, then andra slogho the jhiäl, Och the giorde them sammaledhes. På thet sijdsta sende han sin Son til them, och sadhe, The haffua jw ena försyyn för min Son. Men när wijngårdzmännenar sågho Sonen, sadhe the emellan sigh, Thenne är arffuingen, kommer, låter oss slå honom jhiäl, och så så wij hans arffuedeel. Och the togho fatt på honom, dreffuo honom vthaff wijngården, och slogho honom jhiäl. När nu wijngårdzherren kommer, Hwadh skal han göra åt the wijngårdzmännenar? Sadhe the til honom, The ondra skal han illa förgöra, och leya sin wijngård androm wijngårdzmannonm, the som giffua honom fruchtena j rettom tijdh.
	Tå sadhe Jesus til them, Haffuen j aldrigdh läsit j Scrifftenne? Then stenen som bygningsmännenar bortkastadhe, han är bliffuen en hörnsteen. Aff HERRANOM är thettta skeedt, och är vnderlighit för wår öghon. Therföre sägher iagh idher, At Gudz Rike skal taghas jfrå idher, och warda giffuit Hedhningomen, som göra thes frucht. Och hwilken som faller på thenna stenen, han warder krossat. Men vppå hwilken han faller, then slåår han sönder j stycker. Och när the offuerste Presternar och Phariseerna hörde hans lijknelse, förnummo the, at han taladhe om them. Och the wille haffua taghit fatt på honom, Men the räddes för folcket, Ty the höllo honom för en Prophet. Och swaradhe Jesus, och taladhe them åter til genom lijknelse, säyandes.

XXII. Capitel.
HJmmelriket är lijkt enom Konung, som giorde bröllop åt sin son. Och sende vth sina tienare, at the skulle kalla them som bodhne woro til bröllopet. Och the wille icke komma. Åter sende han andra tienare, säyandes, Sägher them som bodhne äro, Sij, iagh haffuer tilreedt mijn måltijdh, mine oxar och min gödheboskap äro slachtat, och all ting äro redho, kommer til bröllop. Men the försumadhe thet. Och gingo bortt, Then ene til sin affwelsgård, then andre til sin köpenskap. Och somlighe togho fatt på hans tienare, hädde och dråpo them. När Konungen thet hörde, wardt han wreedh, och sende vth sina härar, och förgiorde the dråpare, och brende vp theras stadh.
	Tå sadhe han til sina tienare, Bröllopet är tilreedt, men the som woro bodhne, woro icke werdighe. Therföre gåår vth på wäghanar, och alla the j finnen, kaller til bröllopet. Och tienarenar gingo vth på wäghanar, och församladhe alla så monga the funno, bådhe onda och godha, Och boorden wordo all full sett. Tå gick Konungen in, at han skulle besee gästerna. Och sågh ther en man som war icke klädd j bröllops klädher. Och sadhe til honom, Min wen, huru kom tu här in, och haffuer icke bröllops klädher? Och han tijgde. Tå sadhe Konungen til tienarena, Binder honom hender och fötter, och kaster honom j thet yttersta mörkret, ther skal wara grååt och tandagnislan. Ty monge äro kalladhe, och fåå vthkoradhe.
	Tå gingo the Phariseer bortt, och ladhe rådh, huru the måtte beslå honom medh orden. Och sende sina Läriungar til honom medh the Herodianer, och sadhe, Mestar, wij wete at tu äst sanferdigh, och lärer Gudz wägh rett, och tu rädhes för ingen, Ty tu seer icke effter menniskiors person, Så sägh oss, Huru synes tigh? Är thet rett, at man giffuer Keysarenom skatt 
#1232 eller ey? När Jesus merchte theras skalckheet, sadhe han, Hwj fresten j migh j skrymtare? Läter migh see myntet på skatpenningen. Och the fingo honom penningen. Och han sadhe til them, Hwars belete och offuerscrifft är thetta? The sadhe til honom, Keysarens. Tå sadhe han til them, Så giffuer Keysarenom thet Keysarenom tilhörer, och Gudhi thet Gudhi tilhörer. När the thet hörde, förundradhe the sigh, och offuergåffuo honom gångandes ifrå honom.
	På then daghen gingo til honom the Saduceer, som säya, at ingen vpståndelse är, och frågadhe honom, säyandes, Mestar, Mose sadhe, Om någhor bliffuer dödh barnlöös, tå skal hans brodher tagha hans hustru til echta, och vpweckia sinom brodher sädh. När oss woro siw brödher,Then förste toogh sigh hustru och bleff dödh. Och effter han hadje ingen sädh, leefde han sina hustru sinom brodher. Sammalunda ock then andre, och the tridie, alt in til then siwnde. Sijdst aff allom bleff ock quinnan dödh. När nu vpståndelsen skeer, hwilkens hustru aff the siw bliffwer hon? Ty the haffua alle hafft henne. 
	Tå swaradhe Jesus, och sade til them, J faren wille, och weten icke Scrifftena, ey heller Gudz krafft. Ty j vpståndelsen, hwarken tagher man sigh hustru, eller quinna giffs manne, Vthan the äro lijka som Gudz Änglar j himmelen.
	Men om the dödhas vpståndelse, haffuen j icke läsit hwadh idher sagdt är aff Gudhi, som sadhe, Jagh är Abrahans Gudh, och Jsaacs Gudh, och Jacobs Gudh? Gudh är icke the dödhas Gudh, vthan theras som leffuandes äro. Och när folcket sådana hörde, förundradhe the sigh offuer hans lärdom.
	När the Phariseer sågho, at han hadhe stoppat the Saduceer munnen til, färsamladhe the sigh. Och en aff them som war en Scrifftlärd, frestadhe honom , säyandes, Mestar, hwilket är thet yppersta bodhet j Laghen? Tå sadhe Jesus til honom, Tu skalt elska tin HERRA Gudh aff alt titt hierta, och aff allo tinne siäl, och aff all tin hogh, Thetta är thet yppersta och största bodhet. Thet andra är thesso lijkt, Tu skalt elska tin nästa som tigh sielff. På thessa tw bodhen henger all Laghen och Propheterna.
	När nu the Phariseer woro tilhopa, frågadhe them Jesus, och sadhe, Hwadh synes idher om Christum? Hwars Son är han? Sadhe the til honom, Dauidz. Tå sadhe han til them, Hwj kallar tå Dauid honom j Andanom Herra? säyandes, HERREN sadhe til min Herra, Sett tigh på mina höghra hand, til tess iagh legger tina fiendar tigh til en fotapall. Effter nu Dauid kallar honom Herra, huru är han tå hans Son? Och ingen kunde swara honom itt ord. Och jfrå then daghen drijstadhe sigh ty heller någhor at frågha honom någhot meer.

	XXIII.Capitel.
TÅ taladhe Jesus til folcket och til sina Läriungar, säyandes, På Mose stool sittia the Scifftlärde och Phariseer. Alt thz the biwdha idher hålla, thet håller och görer, Men effter theras gerningar görer icke. Ty the säya, och göra intet. The binda tunga och odrägheligha byrdor tilsamman, och leggia menniskiomen på härdanar, Men the wilia icke sielffue röra them medh itt finger. Men alla sina gerningar göra the, på thet the skola warda sedde aff menniskiomen. The göra sina Tenckescriffter bredha, och fållanar på sijn klädher stora. The sittia gerna fremst widh bordet, och j Synagogorna, och wilia gerna warda helsadhe på Torghet, och heta aff menniskiomen, Rabbj.
#1233
	Men j skolen icke läta kalla idher Rabbj, Ty en är idhar Mestare, Christus, och j ären alle brödher. Och j skolen jngen fadher kalla idher på jordenne, Ty en är idhar fadher, som är j himmelen. Och j skolen icke läta kalla idher Mestare, Ty en är idher mestare, Christus. Then som är ypperst jbland idher, han skal wara idhar tienare, Ty then sigh ophöyer, han skal warda förnedrat, Och then sigh förnedrar, han skal warda vphögd.
	Wee idher Scrifftlärde och Phariseer j skrymtare, som vpäten änkiors hws, förebärandes longa böner, för then skul skolen j få thes hårdare fördömelse. 
	Wee idher Scrifftlärde och Phariseer j skrymtare, som faren om kring watn och land, at j skolen göra en Proselit. Och när han giord är, gören j honom til heluetes barn, dobbelt meer än j sielffue ären.
	Wee idher blinde ledhare, ty j säyen, Hwilken som swär om Templet, thet är intet, Men then som swär om gullet j Templet, han är saker. J galne och blinde, hwilket är yppare, gullet eller Templet som helghar gullet? Och hwilken som swär om Altaret, thet är intet, Men then ther swär om offret som ther vppå är, han är saker. J galne, och blinde, hwilket är yppare, offret eller Altaret som helghar offret? Therföre, then som swär om Altaret, han swär om thet sielfft, och om alt thet ther på är. Och then som swär om Templet, han swär om thet siellft, och om honom som ther vthi boor. Och then som swär om himmelen, han swär om Gudz stool, och om honom som ther vppå sitter.
	Wee idher Scrifftlärde och Phariseer j skrymtare, som gören tiyend aff Mynto, Dill, och Kumin, och låten bestå thet som swårast är j Laghen, nemligha, domen, barmhertigheten och troon. Thetta skulle man göra, och thet andra icke låta. J blinde ledare, som sijlen myggior och vpswälgen Camelen.
	Wee idher Scrifftlärde och Phariseer j skrymtare, som gören drickekaret och fatet reent vthan til, Men innan til äro all ting full medh rooff och oreenligheet. Tu blinde Pharisee, gör först reent thet som är innan til j drickekaret och j fatet, at thet vthwertes är, må ock reent warda.
	Wee idher Scrifftlärde och Phariseer j skrymtare, som ären lijke the graffuar, som vthan til äro hwijtmenadhe, hwilka wthwertes synes degheliga, Men innan til äro the fulla medh the dödhas been, och all oreenligheet. Så synes och j vthwertes för menniskiomen rettferdighe, Men inwertes ären j fulle medh skrymterij och odygd.
	Wee idher Scrifftlärde och Phariseer j skrymtare, som vpbyggen Propheternars graffuar, och prydhen the rettferdighas gryffter, säyandes, hadhe wij warit j wåra fädhers tijdh, wij skullom icke haffua warit deelachtighe medh them j Propheternars blodh. Så betyghen j offuer idher sielffua, at j ären theras barn, som Propheterna dråpo. Nu wel, vpfyller ock j idhra fädhers mått. J Ormar, j Huggormars affödha, huru skolen j vndfly heluetes fördömelse?
	Therföre sij, iagh sender til idher Propheter, och Wijsa, och Scrifftlärda, och somligha aff them skolen j dräpa och korssfesta, och somligha aff them skolen j hudhflendgia j idhra Sinagogor, och förfölia jfrå then ena stadhen til then andra. På thet offuer idher skal komma alt rettferdigt blodh, som är vthgutit på jordenne, jfrå thens rettferdigha Abels blodh, in til Zacharie Barachie sons blodh, hwilken j dråpen emellan Templet och Altaret. Sannerligha sägher iagh idher, at alt thetta skall komma vppå thetta slechtet. Jerusalem, Jerusalem, tu som dräper Propheterna, och stenar
#1234 them som äro sende til tigh, huru offta haffuer iagh welet församla tijn barn, lijka som hönan församlar sina kyklingar vnder sina wingar, och j willen icke. Sij, idhart hws skal idher bliffua ödhe, Ty iagh sägher idher, Effter thenna tijdhen skolen j icke see migh, til tess j skolen säya, Welsignat ware han, som kommer j HERRANS nampn.

	XXIIII. Capitel.
TÅ gick Jesus sin wägh vthaff Templet, och hans Läriungar gingo til honom, at the skulle låta honom see Templens bygning. Tå sadhe Jesus til them, See j icke alt thetta? Sannerligha sägher iagh idher, Här skal icke låtas en steen på then andra, som icke bliffuer nedherbruten. 
	Och när han satt på Olio berghet, gingo hans Läriungar til honom aff sidhes, och sadhe, Sägh oss när thetta skal skee? Och huadh warder för tekn til tijn tilkommelse, och werldennes enda? Tå swaradhe Jesus, och sadhe til them, Seer til at ingen förförer idher, Ty monge skola komma j mitt nampn, och säya, Jagh är Christus, och skola förföra monga.
	J skolen få höra örligh, och rychte aff örligh, Seer til at j bliffuen icke försoffadhe, Ty alt thetta moste skee, Men thet är icke strax enden. Thet ena folket skal reesa sigh vp emoot thet andra, och thet ena Riket emoot thet andra. Och skola bliffua pestilentier och hunger, och jordbäffuing mongastädz. Tå skal nödhen allraförst begynnas. 
	Tå skola the offuerantwarda idher vthi twång, och dräpa idher, Och j skolen bliffua hatadhe aff all folck, för mit nampn skul. Och tå skola monge förarghas, och inbyrdes then ene förrådha then andra, och inbyrdes hata hwar annan. Och monge falske Propheter skola vpkomma, och förföra monga. Och effter thet ondskan fåår offuerhandena, warder kerleken j mångom förkolnat. Men then som bliffuer fast vthi endan, han warder saligh. Och thetta Euangelium om Riket, skal warda predicat j hela werldenne, til itt witnes byrd offuer alt folck, och tå skal enden komma.
	När j nu få see förödhelsens styggelse, aff hwilko sagdt är genom Daniel Propheten, ståndande j thet helgha rwmet (Then som lääs thz, han giffue acht ther vppå) The som tå j Judeska landet äro, fly the på berghen. Och then som är vppå taket, han stighe icke nedh, til at tagha någhot vthaff sitt hws. Och then som är vthe på markenne, gånge icke tilbaka effter sijn klädher. Wee them som haffuande äro, och them som diya giffua j then tijdhen. Men bidhier at idhor flycht skeer icke om wintren , eller om Sabbathen. Ty tå skal warda een stoor wedhermödha, så at hon haffuer icke warit sådana jfrå werldennes begynnelse, och til thenna tijdhen, ey heller warda skal. Och om the daghar icke worde försteckte , tå worde intet kött saligt, Men för the vthwalda skul, skola the daghar warda försteckte.
	Om någhor sägher tå til idher, Sij , här är Christus eller ther, så troor thet intet , Ty falske Christi och falske Propheter skola vpkomma , och skola göra stoor tekn och Vnder, så at (om möghelighit wore) skola och the vthvalde förförde warda, Sij, iagh haffuer sagdt idher thet fram före åt. Therföre om the tå säya til idher, Sij , han är vthi öknenne, gåår icke vth, Sij, han är j kamaren, troor thet icke. Ty såsom liungeelden gåår vth aff öster och synes alt in til wester, Så warder ock menniskionnes Sons tilkommelse. Men ther som åtelen är,tijt församla sigh ock örnanar.
Men strax effter then tijdzens wedhermödho, skal solen bliffua mörk, och månen skal icke giffua sitt sken, och stiernonar skola falla aff himmelen, och himlanars kraffter skola bäffua. Och tå skal synas menniskionnes Sons
#1235 tekn j himmelen. Och tå skola all slechte på jordenne jemra sigh, och skola see menniskionnes Son komma j himmelens ſkyy, medh stora krafft och herligheet. Och han skal vthsenda sina Änglar medh högha baswna röst, och the skola församla hans vᷣthwalda jfrå the fyra wädher, jfrå then ena himmelens enda til then andra.
	Aff Fikonaträdh lärer een lijknelse, När thes quistar knoppas, och löffuet begynnar ſpringa vth , så weten j , at ſommaren är hardt när. Så ock, när j seen alt thetta , så weter , at thet är hardt för dörenne. Sannerligha sägher iagh idher, Thetta slechtet skal icke förgåås , Men om then daghen, och om then stundena weet ingen, icke Änglanar j himmelen, vthan min fadher allena.
Men lijka som thet war j Noe tijdh, så skal och menniskionnes Sons tilkommelse wara. Ty såsom the woro j the daghar för Flodhena, the åto och drucko, togho hustrur , och gåffues mannom , in til then daghen,tå Noe gick j Arcken , Och wiſte intet aff , förr än Flodhen kom, och toogh them allasamman bortt. Så skal ock menniskionnes Sons tilkommelse wara. Tå skola twå wara vthe på markenne | then ene bliffuer vptaghen, then andre bliffuer quarr låten. Twå skola mala på eenne quern, then ena bliffuer vptaghen, then andra bliffuer quarr låten.
Waker för then skul, Ty j weten icke hwadh stund idhar HErre warder kommande. Men thet skolen j weta, At wiste hwssbonden, hwadh stund tiwffuen skulle komma, för wisso wakadhe han, och låte icke vpbryta sitt hws. Therföre warer j ock redho, ty then stund j icke menen, warder menniskionnes Son kommande. 
Hwilken är nu en troghen och snell tienare, som Herren haffuer satt offuer sitt hwssfolck, at han skal giffua them maat j rettom tijdh. Saligh är then tienaren, som hans Herre finner så görande, när han kommer, Sannerligha sägher iagh idher, Han skal settia honom offuer alla sina äghodelar. Men om så är, at then onde tienaren sägher j sitt hierta, Min Herre kommer icke änn nu brått, och begynnar så slå sina medhtienare, Ja, äta och dricka medh the druckna. Så kommer thens tienarens Herre, then dagh han icke wenter honom, och then stund han icke menar, och skal sönderhugga honom, och giffuer honom hans löön medh skrymtare. Ther skal wara grååt och tandagnislan.

XXV. Capitel. 
TÅ warder Himmelriket likt tiyo Jungfrwr, som togho sina lampor, och gingo vth emoot Brudgumman.Men fem aff them woro fåwitska, och fem wijsa. The fåwitska togho sina lampor, och togo inga olio medh sigh, Men the wijsa togho oliuo j sijn kärille samt medh lampomen. Tå nu Brudhgummen drögde, bleffuo tha alla sämpnigha, och soffuo. Men om midnatz tijdh wardt itt anskrij, Sij, Brudgummen kommer, Gåår vth emoot honom. Tå stodho alla the Jungfrurna vp, och reedde sina lampor til. Tå sadhe the fåwitska til the wijsa, Giffuer oss aff idhro olio, ty wåra lampor slokna. Tå swaradhe the wijsa, Säyandes, Jngalunda, på thet bådhe oss och idher icke skal fattas, Vthan gåår heller til them som sälia, och köper til idher sielffua. När the gingo och skulle köpa, kom Brudgummen. Och the som redho woro, gingo in medh honom j bröllopet, Och dören tilstengdes. På thet sijdsta komo ock the andra Jungfrurna, och sadhe, Herre, Herre, låt vp för oss. Tå swaradhe han
#1236 och sadhe, Sannerligha sägher iagh idher, Jagh kenner idher intet. Waker för then skul, ty j weten hwarken dagh eller stund, när menniskionnes Son är kommandes.
	Ty lijka som en man then vthländes foor, kalladhe sina tienare, och fick them sina äghodelar j hender. Och fick enom fem pund, enom tw, och enom itt, hwariom effter hans macht, och foor strax bortt. Tå gick then bortt, som fem pund hadhe fått, och handladhe medh them, och wann annor fem pund. Sammaledhes ock then som tw hadhe fått, wann ock annor tw Men then som itt hadhe fått, gick bortt, grooff j iordena, och bortgömde sins Herras penningar. En long tijdh ther effter, kom the thienares Herre, och hölt rekenskap medh them. Tå steegh han fram som hadhe fått fem pund, och baar fram annor fem pund, och sadhe, Herre, tu fick migh fem pund haffuer iagh wunnet medh them. Tå sadhe hans Herre til honom, Ah tu godhe och troghne tienare, offuer een ringa ting haffuer tu warit troghen, iagh skal settia tigh offuer mykit, gack ij j tins Herras glädhe. Tå gick ock then fram som hadhe fått tw pund, och sadhe, Herre, tu fick migh tw pwnd, Sij, annor tw haffuer iagh wunnet ther medh Tå sadhe hans Herre til honom, Ah tu godhe och troghne tienare, offuer een ringa ting haffuer tu warit troghen, iagh skal settia tigh offuer mykit, gack in j tins Herras glädhe.
	Tå kom och then fram som hadhe fått itt pund, och sadhe, Herre iagh wiste at tu äst en streng man, tu vpstår ther tu intet sådde, och vphemtar ther tu intet strödde, Och iagh fruchtadhe migh, gick bortt och gömde titt pund j jordenne, Sij, här haffuer tu thet tigh tilhörer. Tå swaradhe hans Herre, och sadhe til honom, Tu onde och late tienare, Wiste tu, at iagh vpskär ther iagh intet sådde, och vphemtar ther iagh intet strödde, Så skulle tu haffua fått wesslarenar mina penningar, Och när iagh hadhe kommet, hadhe iagh jw fått mitt med winning, Therföre tagher aff honom pundet, och giffuer honom som tiyo pund haffuer. Ty hwariom och enom som haffuer, skal warda giffuit, och han skal haffua noogh, Men then som icke haffuer, thet som han haffuer, skal ock taghas jfrå honom. Och then onnytigha tienaren kaster vthi thet ytersta mörkret. Ther skal wara grååt och tandagnislan
	Men när menniskionnes Son kommer j sitt Maiestet, och alle helighe Änglar medh honom, tå skal han sitta på sins herligheetz stool, och för honom skola församlas all folck. Och han skal skilia them then ena ifrå then andra, såsom en herde skil fråren jfrå geterna, Och fåren skal han stella på sina höghra sidho, och geterna på then wenstra. Tå skal Konungen säya til them som äro hans höghra sidho, Kommer j mins Fadhers welsignadhe, och besitter thet Rike, som idher är tilreedt ifrå werldennes begynnelse. Ty iagh war hungrogh, och j gåffuen migh äta. Jagh war torstigh, och j gåffuen migh dricka. Jagh war hwswil, och j herbergadhen migh. Nakott, och j klädden midh. Siwk, och j sökten migh. Jagh war j hechtelse, och j komen til migh.
	Tå skola the rettferdighe swara honom, och säya Herre, När såghom wij tigh hungroghan, och spijsadhom tigh, eller torstighan, och gåffuom tigh dricka? När såghom wij tigh wara hwswillan, och herbergadhom tigh? Eller nakottan, och kläddom tigh? Eller när såghom wij tigh siwkan, eller j hechtelse, och komom til tigh? Tå skal Konungen swara, och säya til them, Sannerligha sägher iagh idher, Thet j haffuen giordt enom aff thessa minsta mina brödher, thet haffuen j giordt migh. 
	Tå skal han ock säya til them på wenstro sidhonne, Gåår bortt ifrå migh, j förbannadhe vthi ewinnerligh eeld, som diefflenom och hans Anglom tilreedt är. Ty iagh war hungrogh, och j gåffuen migh icke äta. Jag war torstigh, och j gåffuen migh icke dricka. Jagh war hwswil, och j herbergadhen 
#1237 migh icke. Nakott, och j klädden migh icke. Jagh war siwk, och j hechtelse, och j sökten migh icke.
Tå skola ock the swara honom, och säya, Herre, När såghe wij tigh hungroghan ,eller torstighan, eller hwsswillan ,eller nakottan , eller siwkan, eller j hechtelse, och haffuom icke tient tigh? Tå skal han swara them, och säya, Sannerligha sägher iagh idher , Hwadh j icke haſfuen giordt enom aff thessa minsta, thet haffuen j ock icke giort migh. Och thesse skola tå gå vthi twigha pino. Men the rettferdighe j ewinnerlighit lijff.

XXVI. Capitel. 
OCh thet begaff sigh, när Jesus hadhe lychtat all thessa ord, sadhe han til sina Läriungar, J weten, at twå daghar här effter warder Påscha, Och menniskionnes Son skal offuerantwardas til at korssfestas.
	Tå församladhe sigh the offuerste Presterna, och the Scrifftlärde, och the Äldste j folcket, vthi then offuersta Prestens Palatz, som heet Caiphas, Och rådhslogho, huru the måtte få gripa Jesum medh list, och dräpa honom. Doch sadhe the, Jcke på höghtijdhes daghen, at itt vplop icke warder j folckena.
	Tå nu Jesus war j Bethania, j then spitelska Simons hws, steegh een quinna fram til honom, och hadhe itt glaas medh dyyr smörielse, och gööt thet på hans hoffuudh, ther han satt widh boord. Tå Läriunganar thet sågho, wordo the mislynthe, och sadhe, Hwadh giordes thenna förspilning behoof? Thenna smörielse måtte man haffua wel dyyrt såldt, och giffuit the fattigha. När Jesus thet förnam, sadhe han til them, Hwj ären j illa til fridz medh thenna quinnonne? Ty hon haffuer giordt medh migh een godh gerning, J haffuen altijdh fattigha när idher, men altidh haffuen j icke migh. Thet hon haffuer vthgutit thenna smörielsen på min lekamen, thet haffuer hon giordt migh til begraffning. Sannerligha sägher iagh idher, Hwar som helst j hela werldenne thetta Euangelium warder predicat, skal och thetta som hon giorde, sagdt warda henne til åminnelse.
	Tå gick en aff the tolff som heet Judas Jscharioth, bortt til the offuersta Presterna, och sadhe til them, Hwadh wilien j giffua migh at iagh förrådher idher honom? Och the wordo offuer eens medh honom om tretiyo silffpenningar. Och jfrå then tijdhen, sökte han tilfelle, at han måtte förrådha honom.
	Men på första Sötebrödzdaghen gingo Läriunganar til Jesum, och sadhe til honom, Hwar wilt tu, at wij skole tilredha tigh äta Påschalambet? Tå sadhe han Gåår in j stadhen til en, och sägher honom, Mestaren läter säya tigh, Min tijdh är hardt när, när tigh wil iagh hålla Påscha medh mina Läriungar. Och Läriunganar giorde som Jesus befalte them, och tilreedde Påschalambet.
	Och om afftonen satte han sigh til boordz medh the Tolff. Och widh the åto, sadhe han, Sannerligha sägher iagh idher, en aff icher skal förrådha migh. Tå wordo the swårligha bedröffuadhe, och begynte hwar j sin stadh säya til honom, Herre, icke är iagh then samme? Tå swaradhe han och sadhe, Then som medh migh doppadhe handena j fatet, han skal förrådha migh. Menniskionnes Son warder gåendes, som scriffuit är om honom. Men wee then menniskio, aff hwilko menniskionnes Son warder förrådd, Thet wore the menniskionne bätre, at hon aldrigh hadhe född warit. Tå swaradhe Judas, som förrådde honom, och sadhe, Mestar, icke är iagh then samme? Sadhe han til honom, Tu sadhet.
#1238
	Men när the åto, toogh Jesus brödhet, tackadhe, och brööt, och gaff Läriungomen, och sadhe, Tagher, äter, thetta är min lekamen. Och han toogh kalcken, och tackadhe, gaff them, och sadhe, Dicker här aff alle, Ty thetta är min blodh thes nyia Testamentzens, hwilken vthguten warder för mongom, til syndernas förlåtelse. Jagh sägher idher, Här effter skal iagh icke dricka aff thenna wijnträäs frucht, in til then daghen iagh warder thet drickandes nyyt medh idher j mins Fadhers Rike. Och när the hadhe sagdt Loff songen, gingo the vth til Olioberghet.
	Tå sadhe Jesus til them, J thenna nattenne skolen j alle förargas j migh, Ty thet är scriffuit, Jagh skal slå Heerdan, och fåren aff hiorden skola warda förskingrat. Men när iagh är vpstånden igen, wil iagh gå fram för idher j Galileen. Tå swaradhe Petrus, och sadhe til honom, Om än alle förargadhes j tigh, så skal iagh doch likwel aldrigh förarghas. Sadhe Jesus til honom, Sannerligha sägher iagh tigh, at j thesso nattenne, förr än hanen gaal, skalt tu neka migh tree resor. Sadhe Petrus til honom, Om iagh skulle än döö medh tigh, wil iagh icke neka tigh. Sammaledhes sadhe ock alle Läriunganar.
	Tå kom Jesus medh them på then platzen som kallas Gethsemane, och sadhe til Läriunganar, Sitter här, så lenge iagh gåår tijt bortt och bedher. Och han toog Petrum til sigh, och the twå Zebedej söner, och begynte bedröffuas och ängslas. Tå sadje Jesus til them, Mijn siäl är bedröffuat in til dödhen, bliffuer här och waker medh migh. Och han gick litet ifrå them, föll nedh på sitt ansichte, badh, och sadhe, Min Fadher är thet möghelighit, så gånge thenna kalcken jfrå migh. Doch icke som iagh wil, vthan som tu. Och han kom til Läriunganar, och fann them soffuande, Och sadhe til Petrum, Så förmåtte j icke waka ena stund medh migh? Waker och bedher, at j fallen icke vthi frestelse, Anden är wiliogh, men kötet är swagt.
	Åter gick han bortt annan gång och badh, säyandes, Min Fadher, om thet är icke möghelighit, at thenne kalcken gåår jfrå migh, medh mindre iach dricker honom, så skee tin wilie. Så kom han, och fann them åter soffuande, Ty theras öghon woro tung. Och han lät tå bliffua them, och gick åter bortt, och badh tridie gången, säyandes samma orden. Tå kom han til sina Läriungar, och sadhe til them, Ja, soffuer nu och hwiler idher, Sij, stunden är kommen, Och menniskionnes Son skal antwardas j syndares hender. Ståår vp, läter oss gåå, Sij, then är här, som migh förrådher.
	Och widh han än taladhe, Sij, tå kom Judas en aff the tolff, och med honom en stoor skare, medh swerd och medh staffwrar, vthsende aff the öffuersta Presternar, och aff the Äldsta j folcket. Men then som förrådde honom, hadhe giffuit them itt tekn, säyandes, Hwilken iagh kysser, then äret, tagher honom. Tå steegh han hastigt fram til Jesum, och sadhe, Heel Rabbi. Och kyste honom. Tå sadhe Jesus til honom, Min wen, hwar effter kommer tu? Tå stigho the fram, och båro hender på Jesum, och gripo honom.
	Och sij, en aff them som woro medh Jesu, reckte vth handena, droogh vth sitt swerd, och sloogh thens öffuerata Prestens tienare, och aff högg hans öra. Tå sadhe Jesus til honom, Stick titt swerd j sitt rwm, Ty alle the som tagha til swerd, the skola förgåås med swerd. Eller menar tu, iagh kunde icke bidhia min Fadher, at han skickadhe til migh mer än tolff Legioner Änglar? Huru bliffue tå Scrifften fulkompnat, at så skee skal?
	J samma stundenne sadhe Jesus til skaran, Lijka som til en röffuare ären j vthgångne medh swerd och staffwrar til at tagha fatt på migh. Huar dagh haffuer iagh sittit när idher j Templet, lärandes, och j haffuen icke gripit migh. Men thetta är alt skeedt, på thet Propheternas scriffter skulle fulkompnas.
#1239 Tå offuergåffuo alle Läriunganar honom och flydde.
	Men the som hadhe gripit Jesum, leedde honom til then öffuersta Presten Caipham, ther the Scrifftlärde och the Äldste församladhe woro. Men Petrus folgde honom longt effter, in til then öffuersta Prestens Palag, och gick in, och satte sigh när tienarena, på thet han skulle see endan.
	Men the öffuerste Presterna och the Äldste, och hela Rådhet, sökte falskt witnesbyrd emoot Jesum, at the måtte dräpa honom, och funno intet. Och ändoch mong falsk witne komo fram, funno the likwel intet. På thet sijdsta komo tw falskk witne, och sadhe, Thenne haffuer sagdt, Jagh kan bryta nedh Gudz Tempel, och byggia thet vp j tree daghar.
	Och then öffuerste Presten stoodh vp, och sadhe til honom, Swarar tu intet til thet som thesse witna emoot tigh? Men Jesus tijgde. Och then öffuerste Presten swaradhe, och sadhe til honom, Jagh beswär tigh widh leffuandes Gudh, at tu sägher oss, om thu äst Christus Gudz Son. Sadhe Jesus til honom, Tu sadhe thet. Doch sägher iagh idher, Här effter skolen j få see menniskonnes Son sittia på krafftennes höghra hand, och komma j himmelens skyy.
	Tå reeff then öffuerste Presten sijn klädher sönder, och sadhe, Han haffuer förhädhat Gudh, Hwadh görs oss nu mer witne behooff? Sij, nu hörden j hans hädhelse, Hwadh synes idher? Tå swaradhe the och sadhe, Han är saak til dödhen. Tå spottadhe the j hans ansichte, och slogho honom medh näffuanar, somlighe kinpustadhe honom, och sadhe, Spå oss Christe, Huilken är then som tigh sloogh?
	Men Petrus satt vthan före j Palatzet. Och ther kom til honom een tienistequinna, och sadhe, Tu wast ock medh Jesu aff Galilea. Men han nekadhe för allom, och sadhe, Jagh weet icke hwadh tu sägher. Och när han gick vth genom dörena, sågh honom en annor tienistequinna, och sadhe til them som ther woro, Thenne war ock medh Jesu Nazareno. Åter nekadhe han och swoor, Jagh kenner icke mannen. Och litet effter stigho the fram som ther stodho, och sadhe til Petrum, Wisseligha äst ock tu en aff them, Ty titt tungomål röyer tigh. Tå begynte han förbanna sigh och swäria, at han kende icke mannen. Och strax gool hanen. Tå kom Petrus jhogh Jesu ord, som han hadhe sagdt honom, Förr än hanen gaal, skalt tu neka migh tree resor. Och gick vth, och greet bitterligha.

	XXVII. Capitel.
OM morghonen höllo alle öffuerste Presterna, och the Äldste j folcket, rådh emoot Jesum , at the måtte dräpa honom. Och leedde honom bundnan, och offuerantwardadhen Landzhöffdinganom Pontio Pilato.
	När Judas som honom förrådde, sågh, at han war dömder, ångradhe thet honom, och baar igen the tretiyo silffpenningar til the öffuersta Presterna, och til the Äldsta, och sadhe, Jagh haffuer illa giordt, at iagh haffuer förrådt meenlöst blodh. Tå sadhe the, Hwadh kommer thet oss widh? Ther må tu see tigh om. Och han kastadhe silffpenninganar j Templet, och gick sin wägh, och gick bortt och hengde sigh sielff.
	Men the öffuerste Presterna togho silffpenninganar, och sadhe, Man må icke kasta them j Offerkistona, ty thet är blodz werd. Och när the hade hållet rådh, köpthe the ther medh en krukomakares åker, til fremmandas begraffning, aff hwilko then platzen heter Blodhplatz in til thenna dagh. Tå wardt fulkompnat thet som sagdt war genom Jeremiam Propheten, som sadhe, 
#1240 Och the haffua taghit tretiyo silffpenningar, ther then sålde medh betalat wardt, hwilken the köpte aff Jsraels barn, och haffua them giffuit för en krukomakares åker, som HERREN migh befalt hadhe.
	Och Jesus stoodh för Lanzhöffdinganom, och Landzhöffdingen frågadhe honom , och sadhe. Ästu juda Konung? Tå sadhe Jesus til honom, Tu sägher thet. Och när han beklagadhes aff the öffuersta Presterna och aff the Äldsta, swaradhe han intet. Tå sadhe Pilatus til honom, Hörer tu icke huru mykit the betygha emoot tigh? Och han swaradhe honom icke till itt ord, så at Landzhöffdingen förundradehe sigh stoorligha.
	Men om höghtijdhes daghen plägadhe Landzhöffdingen giffua folckena en fånga löös, hwilken som the begäradhe. Och hadhe han på then tidh en berychtat fånga som heet Barrabas. Och när the woro församladhe, sadhe Pilatus, Hwilken wilien j, at iagh skal giffua idher löös, Barrabam eller Jesum som kallas Christus? Ty han wiste, at the hadhe offuerantwardat honom för affwund skul.
	Och när han satt på Domstolen, sende hans hustru til honom, och lät säya honom, Befatta tigh intet medh thenna rettferdigha mannen, Jagh haffuer mykit lidhit jdagh j sömpnen för hans skul.
	Men the öffuerste Presterna och the Äldste, gåffuo folckena in, at the skulle begära Barrabam, och förgöra Jesum. Tå swaradhe Landzhöffdingen, och sadhe til them, Hwilken aff thesse twå wilien j, at iagh skal giffua idher löös? The sadhe, Barrabam. Tå sadhe Pilatus til them, Hwadh skal iagh tå göra aff Jesum som kallas Christus? Sadhe the til honom alle, Lät korssfesta honom. Tå sadhe Landzhöffdingen, Hwadh haffuer han doch illa giordt? Tå skriyadhe the än nu meer, och sadhe, Lät korssfesta honom.
	Men när Pilatus sågh, at han kunde intet skaffa, vthan sorlet bleff jw meer, toogh han watn, och twådde sina hender för folckena, och sadhe, Oskyldigh är iagh j thenna rettferdigha manzens blodh, j måghen see idher ther om. Tå swaradhe alt folcket och sadhe, Hans blodh komme offuer oss, och offuer wår barn. Tå gaff han them Barrabam löös, Men Jesum lät han hwdhflengia, och offuerantwardadhe honom,at han skulle korssfestas.
	Tå togho Landzhöffdingans krijgsknechtar Jesum til sigh in på Rådhwset, och församladhe hela skaran til honom, och affklädde honom, och klädde på honom en purpur mantel, och wredho samman ena törnekrono, och satte på hans hoffuudh, och fingo honom en röö j sina höghra hand, och bögde knää för honom, och begabbadhe honom, och sadhe, Heel Juda Konung. Och the spottadhe på honom, och togo röön, och slogho ther medh hans hoffuudh.
	Och när the hadhe begabbat honom, klädde the mantelen aff honom, och klädde på honom hans klädher, och leedde honom bort til at korssfestan. Och när the gingo vth, funno the en man aff Cyrene, som heet Simon, honom twingadhe the til, at han skulle bära hans korss. Och tå the komo til thet rwmet som kallas Golgatha, thet är, til Hoffuudskallaplatzen, gåffuo the honom ätickio dricka blandat medh galla. Och när han smakadhe thet, wille han icke drickat.
	Men sedhan the hadhe korssfest honom, bytte the hans klädher, och kastadhe lott ther om, på thet fulbordas skulle, thet som sagdt war genom Propheten, The haffua bytt min klädher emellan sigh, och på min klädhnat haffua the kastat lott, Och såto ther, och togho wara på honom, Och satte hans saak scriffuin offuer hans hoffuudh, Thenne är Jesus Juda Konung. Och wordo twå röffuare korssfeste medh honom, then ene på then höghro sidhon, och then andre på then wenstro. Men the som gingo ther fram, hädde honom och riste sijn hoffuudh, och sadhe, Tu som bryter ned Gudz Tempel, och bygger thet j tree daghar vp, Hielp tigh sielff, Ästu 
#1241 Gudz Son, Så stigh nedh aff korsset. Sammaledhes ock the öffuerste Presterna medh the Scifftlärda och the Äldsta begabbadhe honom, och sadhe, Andra haffer han holpet, sigh sielff kan han icke hielpa. Är han Jsraels Konung, så stighe nu nedh aff korsset, och wij wilie troo honom, Han haffuer tröst på Gudh, han fresle nu honom, om han är någhot om honom, Ty han haffuer sagdt, Jagh är Gudz Son. Thet samma kastadhe och röffuarenar honom före, som medh honom korssfeste woro.
	Och jfrå siette timan wardt itt mörker offuer hela landet, in til niyonde timan. Och widh then niyonde timan, ropadhe Jesus medh högha röst och sadhe, Eli, Eli Lamaasabthanj, thet är, Min Gudh, min Gudh, Hwj haffuer tu offuergiffuit migh?
	Men någhre som ther stodho, när the thet hörde, sadhe the, Han åkallar Eliam. Och strax lop en aff them, och toogh en swamp, och fulte honom medh ätickio, och satte then på een röö, och gaff honom dricka. Men the andre sadhe, Hålt, lät see om Elias kommer och hielper honom. Åter ropadhe Jesus medh högha räst, och gaff vp Andan.
	Och sij, Förloten j Templet remnadhe j tw stycker, jfrå offuan och nedh igenom. Och jorden skalff, Och helleberghen remnadhe. Och graffuenar öpnadhes. Och mong the helighas lekamen som soffwet hadhe, stodho vp och gingo vthaff sina graffuar, effter hans vpståndelse, och komo j then heligha stadhen, och vppenbaradhes mongom.
	Men Höffuitzmannen och the som medh honom woro och wachtadhe på Jesum, när the sågho jordbäffuingen, och the ting som skeedde, räddes the swårligha, och sadhe, Wisseligha war thenne Gudz Son. Och ther woro monga quinnor ståndandes longt jfrå, och sågho vppå, the som hadhe folgt Jesum aff Galilea, och tient honom. Jbland hwilka war Maria Magdalene, och Maria Jacobioch Jose moder, och Zebedei söners modher.
	Men om afftonen kom en rijk man aff Arimathia, benemd Joseph, hwilken och war Jesu Läriunge. Han gick til Pilatum och beeddes Jesu lekamen. Tå bödh Pilatus, at han skulle warda honom fången. Och när Joseph hadhe taghit lekamenen, swepte han honom j itt reent linklädhe, och ladhe honom j sina nyia graff. som han vthugget hadhe vthi itt helleberg, och welte en stoor steen för dörena åt graffuenne, och gick sina ferde. Tå woro ther Maria Magdalene, och then andra Maria sittiandes emoot graffuena.
	Daghen effter tilredhelse daghen, komo tilsamman the öffuerste Presterna, och the Phariseer in för Pilatum, och sadhe, Herre, oss kommer jhogh, at then förföraren sadhe när han än leffde, Effter tree daghar wil iagh stå vp. Biwdh för then skul, at man förwarar graffuena in til tridie daghen, at hans Läriungar icke komma, och stiela honom bortt, och säya folckena, Han är vpstånden ifrå the dödha, Och bliffuer så then sijdsta willan werre än then första. Tå sadhe Pilatus til them, Ther haffue j wachtena, Gåår och förwaren som j kunnen. Tå gingo the bortt, och förwaradhe graffuena medh wachtare, och beseglde stenen.

	XXXVIII. Capitel.
OM Sabbatz afftonen j gryningen på första Sabbathen, kom Maria Magdalene och then andra Maria til at besee graffena, Och sij, thet wardt en stoor jordbäffuing, Ty HErrans Ängel steegh nedh aff himmelen, och gick fram, och welte stenen jfrå dörenne, och satte sigh på honom, Och han war på seende som en liungeeld, och hans klädhe hwijt som en sniö. Och wachtarenar bleffuo förskreckte aff reddhogha, och wordo som the hadhe warit dödhe.
#1242	
	Men Ängelen swaradhe, och sadhe til quinnonar, Rädhens icke, ty iagh weet at j söken Jesum, som war korssfester. Han är icke här, han är vpstånden, som han sagdt hadhe, Kommer och seer rwmmet, ther HErren war lagder vthi. Och gåår snart, och sägher hans Läriungom, at han är vpstånden jfrå the dödha. Och sij, han skal gå fram för idher vthi Galileen, ther skolen j see honom, Sij, iagh haffuer sagdt idher thet.
	Och the gingo snarligha jfrå graffuenne, medh reddhogha och stoor glädhe, löpandes til at kungörat hans Läriungom. Och widh the gingo til at kungörat hans Läriungom. Sij, tå mötte Jesus them, och sadhe, Heel idher. Tå gingo the fram, och togho på hans fötter, och tilbådho honom. Tå sadhe Jesus til them, Rädhens icke, gåår och kungörer thet mina brödher, at the gå til Galileen, ther skola the få see migh.
	När the gingo bortt, sij, någhre aff wachtenar komo j stadhen, och kungiorde them öffuersta Prestomen alt thet som skeedt war. Och församladhe sigh medh the Äldsta och rådgiorde, och gåffuo krijgsknechternar een stoor summo penningar, och sadhe, Sägher, hans Läriungar komo om nattena, och stålo honom bort, mädhan wij soffuo. Och om thet kommer för Landzhöffdingan, wilie wij stilla honom, och begå thet så, at j skolen wara vthan fara. Och the togho penninganar, och giorde som the woro lärde. Och thetta talet är berychtat jbland Judanar, in til thenna dagh.
	Men the elloffua Läriunganar gingo til Galileen vppå itt bergh, som Jesus hadhe them förelagdt. Och när the sågho honom, tilbådho the honom, Men somlighe twiffladhe. Och Jesus gick fram, och taladhe medh them, och sadhe, Migh är giffuin all macht j himmelen och på jordenne, Gåår för then skul vth, och lärer all folck, och döper them, J nampn Fadhers, och Sons, och thens helgha Andas. Och lärer them hålla alt thet iagh haffuer idher befalt. Och sij, Jagh är när idher alla daghar in til werldennes enda.
Enden på S. Matthei Euangelium
[S. Marci Euangelium.]

Första Capitel.
#1243
Thetta är begynnelsen aff Jesu Christi Gudz Sons Euangelio, såsom scriffuit är j Propheterna. Sij, iagh sender min Ängel fram för titt ansichte, hwilken beredha skal tin wägh för tigh. Een ropande röst är j öknenne, Bereder HERRANS wägh, görer hans stijghar retta. 
	Johannes war j öknenne, döpte och predicadhe bätringennes döpelse, til syndernas förlåtelse. Och til honom gingo vth hela Judeska landet, och the vthaff Jerusalem, och läto sigh alle döpa aff honom j Jordans flodh, och bekende sina synder. 
	Och Johannes war klädd medh Kamelahåår, och medh en lädhergiording om sina lender, och ååt grässhoppor och wildhannogh. Och predicadhe och sadhe, En kommer effter migh, som starkare är än iagh, hwilkens skootwenger iagh icke werdigh är at nedherfalla och vplösa. Jagh döper idher
medh watn, Men han skal döpa idher medh them helgha Anda.
	Och thet begaff sigh j the daghar, at Jesus kom vthaff Galileen jfrå Nazareth, och lät sigh döpa aff Johanne j Jordan. Och strax steegh han vp vthu watnet, och sågh himlanar öpnas, och Andan såsom een duffuo nedherkomma offuer honom. Och een röst kom aff himmelen. TV ÄST min käre Son, j hwilkom migh wel behaghar.
	Och Anden dreeff honom strax vthi öknena, och han war j öknenne j fyratiyo daghar, och frestadhes aff Satana, och war medh wildiuren. Och Änglanar tiente honom.
	Men sedhan Johannes wardt fången, kom Jesus vthi Galileen, och predicadhe Euangelium om Gudz Rike, säyandes, Tijdhen är fulkompnat, och Gudz Rike är för handenne, Bätren idher, och troor Euangelio.
	När han gick vth medh thet Galileeska haffuet, sågh han Simonem och Andream hans brodher kasta sijn näät j haffuet, ty the woro fiskare. Och Jesus sadhe til them, Fölier migh, och iagh wil göra idher menniskiofiskare. Strax gåffuo the sijn näät offuer, och folgde honom.
	Och tå han gick tädhan litet fram bäter, sågh han Jacobum Zebedej son, och Johannem hans brodher, at the j båtenom bygde sijn näät, och strax kalladhe han them. Tå offuergåffuo the sin fadher Zebedeum vthi båten medh leghodrengerna, och folgde honom.

#1244
	Och the gingo til Capernaum, och strax om Sabbatherna gick han in j Sinagogon, och lärde. Och the förundradhe stoorligha på hans lärdom, För ty han lärde welleligha, och icke såsom the Scrifftlärde.
	Och j theras Sinagogo war een menniskia besatt medh then orena Andan, Och han ropadhe och sadhe, Ah, hwadh haffue wij medh tigh bestella Jesu Nazarene? Ästu kommen til at förderffua oss? Jagh weet hoo tu äst, nemligha, then Gudz Helighe. Och Jesus nepste honom, säyandes, Tijgh och gack vthaff menniskionne. Tå reeff then orene Anden honom, och ropadhe högt, och foor vth aff honom. Och alle förundradhe sigh swårligha, så at the sporde hwar annan til, och sadhe, Hwadh är thetta? hwadh nyy lärdom är thetta? Ty han biudher the orena Andar medh welligheet, och the lydha honom. Och hans rychte gick strax alt om kring j Galilee grenssor.
	Och the gingo strax vthu Sinagogon, och komo vthi Simonis och Andree hws, medh Jacobo och Johanne. Och Simonis swära lågh siwk j skälffuo, Och strax sadhe the honom om henne. Tå gick han til och reeste henne vp, och toogh henne widh handena, Och j thet samma offuergaff skälffuosiwkan henne, Och hon gick sedhan och tiente them. Om afftonen tå solen nedhergången war, hadhe the til honom allahanda siwka, och the som qualdes aff diäfflar, och hele stadhen war församlat för dörena. Och han giorde monga helbregda som krancke woro aff allahanda siwkdom, och dreff vth monga diäfflar, och tilstadde icke diäfflanar tala, ty the kende honom.
	Och om morghonen ganska bittijdha för dagh, stoodh han vp, och gick vth. Och Jesus gick bortt vthi itt ödhe rwm, och ther badh han. Och Simon kom effter farandes, och the medh honom woro. Och tå the funno honom, sadhe the til honom, Alle sökia tigh. Sadhe han them, Lät oss gå vthi nästa städherna, at iagh ock ther predicar, Ty för then skul är iagh kommen. Och han predicadhe j theras Sinagogor, offuer hela Galileen, och vthdreff diäfflar.
	Och til honom kom en spitelsk man och badh honom, föll på knää för honom, och sadhe til honom, Wilt tu, så kant tu göra migh reen. Tå warkunnadhe sigh Jesus offuer honom, och vthreckte sina hand, och toogh vppå honom, och sadhe, Jagh wil, war reen. Och när han thet sagdt hadhe, gick strax spitelskan aff honom, och han wardt reen. Och Jesus hotadhe honom, och senden strax jfrå sigh, och sadhe honom, See til, at tu sägher ingom thetta, Vthan gack bortt och wisa tigh Prestenom, och offra för tijn rening, thet Moses budhit haffuer, til itt wittnesbyrd offuer them. Men tå han vthgången war, begynte han förkunna och berychta thet som skeedt war, Så at han icke nu meer kunde vppenbarligha gå in vthi stadhen, Vthan bleff vthe j ödhe rwm. Och the komo til honom aff alla endar.

Annat Capitel.

	Och effter någhra daghar, gick han åter in j Capernaum, Och thet spordes, at han war j huset. Och strax församladhes ther monge, så at the icke rwm hadhe, icke heller vthan för dörenne, Och han hadhe taal för them. Och the hadhe fram för honom en Borttagnan, then ther framburin war aff fyra. Och tå the icke kunde komma til honom för folcket skul, reffuo the taket på huset ther han war, och giorde itt holl på taket, och medh togh slepte nedher sängena, ther then Borttagne vthi lågh. När Jesus sågh theras troo, sadhe han til then Borttagna, Min son, tina synder ware tigh förlåtna.
	Så woro ther någhre vthaff the Scrifftlärda, sittiandes, som tenckte 

#1245 j sijn hierta, Hwj talar thenne sådana hädhelse? Hoo kan förlåta synder, vthan allenast Gudh? Och strax Jesus förnam thet j sinom Anda, at the sådant tenckte widh sigh sielffua, sadhe han til them, Hwj tencken j sådant j idhor hierta? Hwilket är lettare säya til then Borttagna, Tina synder ware tigh förlåtna, Eller säya, Statt vp, och tagh tina säng och gack? Och på thet j skolen weta, at menniskionnes Son haffuer macht på jordenne förlåta synder, sadhe han til then Borttagna, Tigh sägher iagh, Statt vp, tagh tina säng, och gack j titt hws. Och strax stoodh han vp, toogh sina säng, och gick vth j allas theras åsyyn, så at alle vndradhe stoorligha och prijsadhe Gudh, säyandes, Sådant såghe wij aldrigh.
	Och han gick åter vth til haffuet, och alt folcket kom til honom, Och han lärde them. Och tå Jesus gick ther fram, sågh han Leuj Alphei son sitiandes widh Tollen, och sadhe til honom, Fölgh migh. Och han stoodh vp, och folgde honom. Och thet begaff sigh, tå han satt til boordz j hans hws, Såto ock teslikes monge Publicaner och syndare til boordz medh Jesu och hans Läriungar, Ty the woro monge som hadhe folgt honom. Och tå the Scrifftlärde och Phariseer sågho, at han ååt medh the Publicaner och syndare, sadhe the til hans Läriungar, Hwj äter och dricker han medh Publicaner och syndare? När Jesus thet hörde, sadhe han til them, The ther helbregda äro, behöffua icke läkiare, vthan the som krancke äro. Jagh är icke kommen til at kalla the rettferdigha, vthan syndare til bätring.
	Och Johannis Läriungar och the Phariseer fastadhe mykit, Och the komo och sadhe til honom, Hwj fasta Johannis Läriungar och the Phariseer, och tine Läriungar fasta intet? Sadhe Jesus til them, Bröllops folcket kunna the fasta så lenge Brudhgummen är medh them? Så lenge the haffua Brudhgumman när sigh, kunna the icke fasta. Men the daghar skola komma, at Brudhgummen skal warda jfrå them taghen, och tå skola the fasta j the daghar. Och ingen sömar en klwt aff nytt klädhe på gammalt klädhe, För ty han rijffuer doch thet nyia stycket jfrå thet gamla, och holet warder werre. Och ingen låter nytt wijn vthi gamla flaskor, annars slåår wijnet flaskonar sönder, och wijnet spilles vth, och flaskonar förderffuas. Vthan nytt wijn skal man läta j nyia flaskor.
	Och thet begaff sigh, at han på Sabbathen gick genom sädh, och hans Läriungar begynte, widh the gingo, tagha aff axen. Och the Phariseer sadhe til honom, Sij, hwj göra the om Sabbathen thet som icke lofflighit är? Tå sadhe han til them, Haffuen j aldrigh läsit hwadh Dauid giorde, tå honom vmtrengde, och war hungrogh, han och the ther medh honom woro? Huru han gick in j Gudz Hws, vnder then öffuersta Presten Abjathar, och ååt Skodhobrödhen, hwilken ingom woro lofflighen äta, vthan Prestomen. Och gaff teslikes them som medh honom woro. Och han sadhe til them, Sabbathen är giord för menniskionnes skul, och icke menniskian för Sabbathens skul. Så är nu menniskionnes Son en HErre, teslikes ock offuer Sabbathen.

Tridie Capitel.

	Och han gick åter in vthi Synagogon. Och ther war en man, som hadhe ena bortwisnadha hand. Och the wachtadhe på honom, om han ock skulle bota honom om Sabbathen, på thet at the skulle få beklagha honom. Tå sadhe han til mannen, som then wisna handen hadhe, Gack hijt fram. Och sadhe til them, Hwilket thera är lofflighit, göra wel om Sabbathen, eller göra illa? Hielpa lijffuet, eller 

#1246 dräpa? Tå tijgde the. Tå sågh han vppå them medh wredhe, och förömkadhe sigh offuer theras hiertas blindheet, och sadhe til mannen, Reck vth tina hand. Och han reckte henne vth. Och handen wardt honom ferdigh igen, såsom then andra.
	Men the Phariseer gingo vth, och höllo strax rådh medh the Herodianer emoot honom, huru the kunde förgöra honom. Men Jesus medh sina Läriungar gick affsidhes bortt til haffuet, och honom folgde itt stoort taal folck, vthaff Galilea och vthaff Judea, och vthaff Jerusalem, och vthaff Jdumea, och vthaff hijnsidhon Jordan, och the ther boodde widh Tyrum och Sidon, en ganska stoor hoop folck, som komo til honom när the hörde aff hans gerningar. Och sadhe han til sina Läriungar, at the skulle flyy honom en bååt för folcket skul, at thet icke skulle trengia honom. För ty han giorde monga helbregda, så at the offuerföllo honom, och wille tagha på honom, så monge som någhra plågho hadhe. Och the orene Andar när the sågho honom, föllo the nedher för honom, och ropadhe, säyandes, Tu äst Gudz Son. Och han hotadhe them hårdeligha, at the icke skulle vppenbara honom.
	Och han steegh vp på itt bergh, och kalladhe til sigh huilka han wille, och the komo til honom. Och tå skickadhe han tolff, at the skulle wara medh honom, och at han skulle vthsenda them til at predica, och at the skulle haffua macht, til at bota siwkdomar, och vthdriffua diefflar. Och gaff Simoni thet nampnet Petrus, Och Jacobum Zebedei son, och Johannem Jacobs brodher, och nemde them Bnehargem, thet är sagdt, Toordöns barn, och Andream och Philippum, och Bartholomeum och Mattheum, och Thomam och Jacobum Alphei son, och Thaddeum och Simonem Chananeum, och Judam Jscharioth, then honom ock förrådde.
	Och the komo j hwset. Och folcket församladhe sigh åter, så at the icke tijdh hadhe til at äta. Och när the thetta hörde, som honom åkompne woro, gingo the vth, och wille tagha fatt på honom, och sadhe, Han är wild worden. Men the Scrifftlärde som aff Jerusalem nedherkompne woro, sadhe, Han haffuer Beelzebub, och medh then öffuersta dieffuulen driffuer han diefflar vth. Tå kalladhe han them til sigh, och sadhe til them j lijknelse.
	Huru kan en Satan then andra vthdriffua? Och om itt Rike syndrat warder emoot sigh sielfft, tå kan thet Riket icke stå. Och ther itt hws är syndrat emoot sigh sielfft, thet hwset kan icke bliffua ståndandes. Setter nu Satan sigh vp emoot sigh sielff, och är syndrat, tå kan han icke bliffua beståndandes, vthan thet är tå vthe medh honom. Jngen kan infalla vthi eens starcks hws, och tagha hans hwsstygh bortt, vthan han först binder then starcka, och så skinnar han hans hws.
	Sannerligha sägher iagh idher, Alla synder warda menniskiors barnom förlåtna, ock försmädhelse ther medh the försmädha, Men then ther försmädher then heligha Anda, han haffuer ingen förlåtelse j ewigh tijdh, Vthan bliffuer saker til ewigh fördömelse. Ty the sadhe, Han haffuer then orena Andan.
	Och tå kom hans modher och hans brödher, och stodho vthe, och sende någhra til honom, som honom vthkalla skulle. Och folcket satt när honom, och the sadhe til honom, Sij, tijn modher och tine brödher äro ther vthe och sökia effter tigh. Han swaradhe them och sadhe, Hoo är mijn modher och mine brödher? Och tå han om kring seedt hadhe på Läriunganar som ther kring om honom såto, sadhe han, Sij, mijn modher och mine brödher. Ty then som gör Gudz wilia, han är min brodher och mijn syster och mijn modher.

IIII. Capitel.

#1247 Och han begynte åter lära widh haffuet. Och til honom församladhes mykit folck, så at han moste stigha vthi itt skep, och satt ther på haffuet. Och alt folcket bleff på landet widh haffuet, Och han lärde them mykit genom lijknelse, Och sadhe til them vthi sijn predican, Hörer til. Sij, en Sädhesman gick vth til at såå. Och hende sigh widh han sådde, föll somt widh wäghen, Och foghlanar vnder himmelen komo, och åto thet vp. Thet andra föll på steenören, ther icke mykin jord war, och thet gick strax vp, Ty ther war icke diwp jord. Men tå solen gick vp, förwisnadhe thet, och effter thet war icke wel berotat, förtorkadhes thet. Och somt föll j törne, och törnen wexte vp, och förquaffde thet, och thet baar ingen frucht. Och somt föll j godha jord, och thet baar frucht som vpgick och wexte. Jtt baar tretiyo, och itt sextiyo, och itt hundradhe. Och han sadhe til them, Then ther öron haffuer til at höra, han höre.
	Tå han nu allena war, sporde the honom til om thenna lijknelsen, som medh honom woro, medh the Tolff. Och han sadhe til them, Jdher är giffuit at weta Gudz Rikes hemligheet, Men them ther vthan til äro, skeer all ting genom lijknelse, På thet the skola medh seendes öghon see, och doch likwel icke förnimmat, och medh hörandes öron höra, och doch icke förstååt, På thet the sigh icke eens skola vmwenda, och synderna them förlåtna warda. Och han sadhe til them, Förstå j icke thenna lijknelsen? Huru wilien j tå förstå all lijknelse?
	Sädhesmannen såår ordet. Men thesse äro the som widh wäghen äro. Ther ordet sådt warder, och the haffua thet hördt, strax kommer Satan, och tagher bortt ordet, som sådt war j theras hierta. Altså äro ock the, som på steenören sådde äro. Tå the haffua hördt ordet, anamma the thet strax medh frögd, och the haffua inga röter j sigh, vthan stå til en tijdh. Tå någhor bedröffuelse kommer vppå, eller förfölielse för ordet skul, strax förarghas the. Och thesse äro the som j törne sådde äro. The ther höra ordet, och thenna werldennes vmsorgher, och the bedräghelighe rijkedomar, och mykin annor begärelse, gå ther in och förqueffuia ordet, och warder ofruchtsamt. Och thesse äro the, som vthi godha iord sådde äro. The ther ordet höra och anammat, och bära frucht, somt tretiyo, och somt sextiyo, och somt hundradhe.
	Och han sadhe til them, Jcke warder itt liws vptendt för then skul, at man skal settia thet vnder ena skeppo, eller vnder boordet? Skeer thet icke för then skul, at thet skal vpsettias på liwsastakan? Ty intet är fördoldt som icke vppenbaras skal, ey heller hemlighit, som icke skal vpkomma. Then ther öron haffuer til at höra, han höre. Och han sadhe til them, Seer til hwadh j hören. Medh hwadh mått j mälen, ther skola andre mäla idher medh, och idher warder än tå tilgiffuit, j som hören. Ty then ther haffuer, honom warder giffuit, Och then ther icke haffuer, aff honom skal ock taghit warda thet han haffuer.
	Och han sadhe, Så är Gudz Rike, som en man kastar ena sädh j jordena, och soffuer, och ståår vp, natt och dagh, och sädhen gåår vp, och wexer, så at han ther intet aff weet, Ty jorden bäär vthaff sigh sielff, först brudd, sedhan ax, sedhan fulbordat hwete j axena. När nu fruchten moghen är, strax brukar han liyan, ty skördetijdhen är för handen.
	Och han sadhe, Hwem skole wij lijkna Gudz Rike? Och medh hwadh lijknelse skole wij betekna thet? Thet är såsom itt Sinaps korn, hwilket tå thet sådt warder j jordena, är thet mindre än all annor fröö på jordenne. Och tå thet sådt är, gåår thet vp, och warder större än all annor krydder, och fåår stora grenar, så at foghlanar vnder himmelen, mågha boo vnder thes skugga.

#1248 
	Och medh mong sådana lijknelse sadhe han them ordet, effter som the förmåtte hörat, och vthan lijknelse taladhe han intet til them. Men Läriungomen vthtydde han all ting affsidhes. Och then samma daghen, tå afftonen wardt, sadhe han til them, Lät oss fara vthoffuer, på then andra stranden. Så läto the folcket gå, och togho honom medh skepet, ther han redho vthi war. Woro ock teslikes någhor annor skep medh honom.
	Och ther vpwexte en stoor storm, och wåghen sloogh in j skepet, så at thet förfyltes. Och han soff baak j skepet på itt hyiende. Tå weckte the honom vp, och sadhe til honom, Mestar, sköter tu intet ther om, at wij förgåås? Och tå han vpweckt war, nepste han wädhret, och sadhe til haffuet, Tijgh och war stilla. Och wädhret sachtadhe sigh, och wardt itt stoort lugn. Och han sadhe til them, Hwar före ären j så rädde, huru kommer thet til, at j icke haffuen trona? Och the wordo ganska förskreckte, och sadhe emellan sigh, Hoo är thenna? Ty wädhret och haffuet äro honom lydigh.

V. Capitel.

Så komo the offuer haffuet, in j the Gadareners egnd. Och strax han steegh vthu skepet, lop emoot honom vthu gryffter en man, besatt medh then orena Andan, then ther plägadhe boo vthi griffter. Och ingen kunde honom binda medh kädhior, För ty han hadhe monga resor warit bunden medh fiätrar och kädhior, och kädhionar wordo sletna aff honom, och fiätranar sönderslagne, och ingen kunde späkia honom. Och han war alltijdh dagh och natt på berghen och j griffterna, ropadhe, och sloogh sigh sielff medh stenar. Tå han nu sågh Jesum fierran jfrå sigh, lop han til och föll nedher för honom, och ropadhe med högha röst, och sadhe, Hwadh haffuer iagh medh tigh göra, Jesu thens Höghsta Gudz Son? Jagh beswär tigh widh Gudh, at tu icke quäl migh. Tå sadhe han til honom, Faar vthaff menniskionne, tu orene Ande. Och sporde han honom, Hwadh är titt nampn? Swaradhe han och sadhe, Legio är mitt nampn, För ty wij äre monge Och han badh honom storligha, at han icke skulle driffua honom bortt vthu then egnden.
	Och ther war widh berghen en stoor swijna hiord, then ther gick och födde sigh. Och diefflanar bådho honom alle, säyandes, Sendt oss j swijnen, at wij må fara in vthi them. Och Jesus tilstadde them thet strax. Och the orene Andar drogho strax vth, och foro in vthi swijnen. Och hiorden brådstörte sigh j haffuet, Och the woro widh tw tusend, och wordo fördrenckte j haffuet. Men the som skötte swijnen, flydde och förkunnadhe thet in j stadhen och på bygdenne. Och the gingo vth til at see, hwadh skeedt war, och komo til Jesum, och sågho honom som hadhe besatt warit, och hafft Legionen, sittiandes, kläddan, och widh sijn skäl, och wordo förfäradhe. Och the som thet seedt hadhe, förtalde them hwadh them besatta widherfarit war, och om swijnen. Och the begynte bidhia honom, at han skulle dragha vthu theras egnd. Och tå han war stighen til skeps, badh honom then som hadhe besatt warit, at han måtte wara när honom. Men Jesus tilstadde thet icke, vthan sadhe til honom, Gack tina ferde vthi titt hws til tina, och förkunna them, huru stoor ting HErren haffuer giordt medh tigh, och haffuer miskunnat sigh offuer tigh. Och han gick sina ferde, och begynte förkunna vthi the tiyo städher, huru stoor ting Jesus medh honom giordt hadhe. Och alle förundradhe sigh.
	Och tå Jesus war offuer faren igen medh skepet, församladhes til honom mykit folck, och war widh haffuet. Och sij, ther kom en aff Synagogonnes 

#1249 Öffuerstar, benemd Jairus. Och tå han fick see honom, föll han nedh för hans fötter, och badh honom stoorligha, och sadhe, Mijn dotter är j sitt ytersta, Jagh bedher tigh at tu kommer, och legger hender på henne, at hon måtte widherfåås och leffua. Och han gick medh honom. Och honom folgde mykit folck. Och the trengde honom. Och ther war een quinna som hadhe hafft blodhgång j tolff åår, och hadhe mykit lidhit aff mongom läkiarom, och förtärdt ther medh alt sitt, och hadhe doch ingen hielp förnummit, vthan thet wardt heller werre medh henne. Tå hon hörde om Jesum, kom hon jbland folcket baak effter, och toogh på hans klädher. Ty hon sadhe, Kunde iagh åt minsto tagha på hans klädher, tå wordo iagh helbregda. Och strax förtorkadhes hennes blodz källa, Och hon kende thet j kroppen, at hon botat war vthaff then plåghon.
	Och Jesus kendet strax j sigh sielff, at krafft vthgången war aff honom, och wende sigh om jbland folcket, och sadhe, Hoo kom widh mijn klädher? Och hans Läriungar sadhe til honom, Seer tu icke, folcket trenger tigh på alla sijdhor, och tu sägher, Hoo kom widh migh? Och han sågh om kring effter henne, som thet giordt hadhe. Men quinnan fruchtadhe och bäffuadhe, Ty hon wiste hwadh medh henne skeedt war, och kom och föll nedher för honom, och sadhe honom alla sanningena. Tå sadhe han til henne, Dotter, tijn troo haffuer giordt tigh helbregda, Gack medh fridh, och war helbregda aff tinne plågho.
	Widh han än nu taladhe, komo någhre jfrå Synagogonnes Öffuersta, och sadhe, Tijn dotter är dödh, Hwj gör tu Mestaren ytermera omaak? Men strax Jesus hörde talet som sadhes, sadhe han til Synagogonnes Öffuersta, Fruchta tigh intet, allenast troo. Och han tilstadde icke, at honom någhor fölia skulle, föruthan Petrus och Jacobus, och Johannes Jacobi brodher. Och så kom han j Synagogonnes Öffuerstas hws, och fick see sorlet, och them som mykit sörgde och greto. Och han gick in, och sadhe til them, Hwadh sorlen j och gråten? Pijghan är icke dödh, men hon soffuer. Och the giorde geck aff honom. Tå dreff han alla vth, och toogh medh sigh pijghonnes fadher och modher, och the som medh honom woro, och gick in ther pijghan lågh, och fattadhe pijghona widh handena, säyandes til henne, Talitha kumi, Thet vthtydhes, Pijgha, iagh sägher tigh, Statt vp. Och strax stoodh pijghan vp, och gick. Och hon war widh tolff åår gammul. Och the wordo offuermåtton förskreckte. Och han förbödh them strengeligha, at ingen skulle thet weta. Och bödh giffua henne äta.

VI. Capitel.

Och han gick vth tädhan, och kom in vthi sitt fädhernes land, och hans Läriungar folgde honom. Och när Sabbathen kom, begynte han lära j Synagogon. Och monge som thet hörde, förundradhe stoorligha, säyandes, Hwadhan kommer honom thetta? Och hwadh wijsdom är thenne, som honom giffuin är, och sådana kraffter som skee jgenom hans hender? Är icke thetta then Timbermannen, Marie Son, Jacobi brodher, och Jose och Juda och Simonis? Äro ock icke hans systrar här när oss? Och the förargadhes på honom. Tå sadhe Jesus til them, En Prophete warder icke förachtat, vthan j sitt fädhernes land, och jbland sina frender och sitt folck. Och han kunde ther ingen krafft göra, vthan thet, at han ladhe henderna på någhra fåå siwka, och botadhe them. Och han förundradhe sigh på theras otroo.
	Och han gick om kring j byianar allastädz ther om kring, och lärde. Och 
#1250 han kallade för sigh the Tolff, och toogh til at vthsenda them, twå och twå, giffuandes them macht emoot the orena Andar. Och bödh them, at the intet skulle tagha med sigh til wägs, vthan keppen allena, icke skreppo, icke brödh, inga penningar j pungen, vthan wara skoodde. Och at the icke skulle klädha sigh vthi twå kiortlar.
	Och sadhe til them, Hwar som helst j ingåån vthi itt hws, bliffuer ther til tess j draghen tädhan. Och huilken som icke anammar idher, eller icke hörer idher, gåår ther vth, och skudder aff idher thet stofft som är vnder idhra fötter, til witnesbyrd offuer them. Sannerligha sägher iagh idher, Dräghelighare warder Sodome och Gomorre på Domadagh, än them stadhenom.
	Och the gingo vth, och predicadhe, at man skulle bätra sigh. Och vthdreffuo monga diefflar, och smoorde monga krancka medh olio, och botadhe them.
	Och fick Konung Herodes thetta höra (ty hans nampn war redho kunnogt) och sadhe, Then Johannes som döpte, är vpstånden jfrå the dödha, och therföre gör han sådana kraffter. Somlighe sadhe, Thet är Elias. Och somlighe sadhe, Thet är en Prophete, eller såsom en aff Propheterna. Tå Herodes sådant hörde, sadhe han, Thenne är Johannes, som iagh halsshögg, han är vpstånden jfrå the dödha.
	Ty Herodes hadhe sendt bortt och lätit gripa Johannem, och satt honom j fängelse för Herodias sins brodhers Philippi hustru skul, Ty han hadhe taghit henne til hustru. Men Johannes sadhe til Herodem, Tigh är icke lofflighit at haffua tins brodhers hustru. Men Herodias gick effter hans arghesta, och hadhe gerna dräpit honom, och kunde doch icke komma thes widh, Ty Herodes fruchtadhe Johannem, wetandes, at han war en from och heligh man, och achtadhe på honom, och lydde honom j mong stycke, och hörde honom gerna.
	Tå nu en beleghen dagh kom, at Herodes på sin födhelse dagh gaff the Öffuersta och Höffuitzmän, och the yppersta j Galilea en afftonkost, gick Herodias dotter in och dantzadhe, och thet behagadhe Herodi, och them ther medh honom såto widh boordet. Tå sadhe Konungen til pijghona, Bedh vthaff migh hwadh tu wilt, iagh wil giffua tigh thet. Och swoor henne en eedh, Hwadh tu bidhiandes warder aff migh, wil iagh giffua tigh alt in til helfften aff mitt Rike. Hon gick vth, och sadhe til sina modher, Hwadh skal iagh bidhia? Hon sadhe, Johannis Baptiste hoffuudh. Och hon gick strax medh hast in til Konungen, och badh, säyandes, Jagh wil, at tu giffuer migh nu strax på itt faat Johannis Baptiste hoffuudh. Tå wardt Konungen bedröffuat, Doch för eedhen skul, och för theras skul som ther såto widh boordet, wille han icke wisa henne aff. Vthan strax sende Konungen bödhelen, och bödh inhemta hans hoffuudh. Han gick åstadh och halsshögg honom j fångahuset. Och baar fram hans hoffuudh på itt faat, och fick pijghonne, Och pijghan fick thet sinne modher. Tå hans Läriungar thet sporde, komo the och togho hans lekamen vp, och begroffuo honom.
	Och Apostlanar församladhes til Jesum, och förkunnadhe honom all stycke, och hwadh the giordt och lärdt hadhe. Tå sadhe han til them, Kommer j allene affsidhes medh migh vthi ödhemarken, och hwilen idher någhot litet. Ty ther woro monge som gingo til och jfrå, så at the hadhe icke tijdh til at äta. Och så foor han bortt affsidhes til skeps vthi ödhemarken. Och folcket sågh, at the foro sina ferde, och monge kende honom, och lupo tijt tilsammans aff alla städher til foot, och komo fram förr än the, och församladhes til honom. Så gick Jesus vth, och fick see thet mykla folcket, och warkunnadhe sigh offuer them, För ty the woro såsom fåår, ther ingen Heerdan hadhe. Och begynte lära them mykit.

#1251
	Och tå nu daghen war fast framlidhen, gingo hans Läriungar til honom, och sadhe, Här är öknen, och tijdhen är fast förlidhen, Slepp them jfrå tigh, at the mågha gå bort j byianar och torpen här om kring, och köpa sigh brödh, Ty the haffua intet äta. Tå swaradhe han them, och sadhe, Giffuer j them äta. Tå sadhe the til honom, Skole wij gå bortt, och köpa för tw hundradhe penningar brödh, och giffua them äta? Tå sadhe han til them, Huru mong brödh haffuen j ? Gåår och seer til. Och sedhan the hadhe seedt til, sadhe the, Fem, och twå fiskar. Tå bödh han them, at the skulle settia sigh alle j maatskap j gröna grässet. Och the satte sigh j hopar, hundradhe och hundradhe, femtiyo och femtiyo. Och så toogh han the fem brödh, och the twå fiskar, och vplyffte sijn öghon til himmelen, tackadhe, och brööt brödhen, och fick sinom Läriungom, at the skulle leggia för them. Och the twå fiskar bytte han emellan them alla. Och the åto alle, och wordo mätte. Och togho sedhan vp tolff korghar fulla medh styckiom, och aff fiskomen. Och the ther ätit hadhe, woro widh fem tusend män.
	Och strax dreff han sina Läriungar, at the skulle gå til skeps, och fara för honom offuer haffuet til Bethsaida, mädhan han skilde folcket jfrå sigh. Och när han hadhe skildt them jfrå sigh, gick han tädhan vp på itt bergh til at bidhia. Och tå afftonen kom, war skepet mitt på haffuet, och han på landet allena. Och han sågh, at the hadhe platz medh roende, ty wädhret war them emoot. Och widh fierde wechten om nattena, kom han til them gångandes på haffuet. Och han wille gå fram om them. Och när the sågho honom gångande på haffuet, meente the thet hadhe warit itt spökelse, och ropadhe, Ty the sågho honom alle, och wordo förskreckte. Tå taladhe han them strax til, och sadhe til them, Warer widh een godh tröst, Jagh äret, warer icke rädde. Och han steegh vp til them j skepet, och wädhret stilladhe sigh. Och the wordo stoorligha förskreckte, förundrandes widh sigh sielffua offuermåtton. Ty the hadhe icke fått förstånd aff brödhen, ty theras hierta war förblindat.
	Och tå the offuerfarne woro, komo the til thet landet Genezaret, och ladhe ther j hampn. Och när the gingo vthu skepet, kende the honom strax, och lupo om kring allan then landzendan, och begynte om kring föra the siwka på sängar, tijt the hörde han war. Och hwar han ingick j byiar eller städher, eller torp, ther ladhe the krancka på gatonar, och bådho honom, at the åt minsto måtte tagha på hans klädhefall. Och så monge som komo widh honom, the wordo helbregda.

VII. Capitel.

Och til honom församladhes the Phariseer, och någhre aff the Scrifftlärda, som jfrå Jerusalem kompne woro. Och tå the fingo see, at somlighe hans Läriungar åto brödh medh meenligha (thet är) medh otwagna hender, straffadhe the thet. Ty the Phariseer och alle Judar äta icke, vthan the alltijdh twå henderna, hållandes the Äldstas stadhgar. Och när the kompne äro vthaff torghet, äta the icke vthan the äro twagne. Och mykit sådant är, som the haffua taghit sigh vppå at hålla, som är, at twå dryckekar och krukor, och kopparkar, och boord.
	Sedhan frågadhe honom the Phariseer och the Scrifftlärde, Hwj wandra icke tine Läriungar effter the stadhgar, som the Äldste vppå budhit haffua, vthan äta brödh medh otwagna hender? Tå swaradhe han, och sadhe til them, Wel haffuer Esaias propheterat om idher, j skrymtare, som scriffuit är, Thetta folcket ärar migh medh leppanar, Men theras hierta är 

#1252 longt jfrå migh. Men fåfengt dyrka the migh, lärandes then lärdom som är menniskiors bodh, Ty j bortkasten Gudz bodh, och hållen menniskiors stadgar, som är, at twå krukor och dryckekar. Och mykit sådant gören j.
	Och han sadhe til them, Skönligha bortkasten j Gudz bodh, på thet at j skolen hålla idhar stadhga. Ty Moses haffuer sagdt, Ära tin fadher och tina modher. Och then ther bannar fadher eller modher, han skal dödhen döö. Men j säyen, Een menniskia må säya til fadher och modher, Corban, thet är sagdt, Gudhi är thet giffuit, som tigh aff migh skulle haffua kommit til nytto. Och tillåten så icke, at han någhot gör sinom fadher eller sinne modher, och gören Gudz ord om intet medh idhar stadhga, som j vppå lagdt haffuen, och mykit sådant gören j.
	Och han kalladhe til sigh alt folcket, och sadhe til them, Hörer migh alle, och förståån, Jntet gåår vthaneffter in j menniskiona thet henne besmitta kan, men thet som gåår vthaff menniskionne, thet är thet som besmittar menniskiona. Then ther haffuer öron til at höra, han höre. Och tå han skildes jfrå folcket, och kom j hwset, frågadhe hans Läriungar honom om lijknelsen. Och han sadhe til them, Ären j än nu oförståndighe? Förstå j icke än nu, at alt thet vthaneffter ingåår j menniskiona, thet kan icke besmitta henne, Ty thet gåår icke in j hennes hierta, vthan j buken, och haffuer sin naturligha vthgång, ther all maat medh rensas.
	Och han sadhe, Thet vthaff menniskionne gåår, thet besmittar menniskiona, Ty innaneffter vthu menniskiors hierta vthgå onda tanckar, hoor, bolerij, mandråp, stöld, girigheet, swek, listigheet, otuchtigheet, ondt ögha, hädhelse, höghferd, galenskap. All thenna onda stycke gå innaneffter vth, och the besmitta menniskiona.
	Så stoodh han vp tädhan, och gick in j Tyri och Sidons grenssor, och gick in vthi itt hws, och wille at thet ingen weta skulle, och kunde doch icke bliffua fördold. Ty een quinna. hwilkens dotter hadhe en oreen Anda, strax hon fick höra om honom, kom hon och föll nedh för hans fötter, Och thet war een Grekesk quinna, vthaff Syrophenice, och badh honom, at han wille vthdriffua dieffuulen aff hennes dotter. Men Jesus sadhe til henne, Lät barnen först mätt warda. Thet är icke höffuelighit, at man tagher barnannas brödh, och kastar för hundanar. Tå swaradhe hon och sadhe til honom, Ja HErre, Doch äta hundanar vnder boordet vthaff barnannas smolor. Tå sadhe han til henne, För thetta talet skul gack, Dieffuulen är vthgången aff tinne dotter. Och tå hon kom j sitt hws, fann hon dieffuulen vthgången wara, och dottrena liggiandes på sängenne.
	Och tå han åter vthgick jfrå Tyri och Sidons grenssor, kom han til thet Galileeska haffuet, mitt genom the landzendar widh the tiyo städher. Och the hade fram för honom en döffuan, then ther ock en dumbe war, och bådho honom, at han wille leggia handena på honom. Tå toogh han honom affsidhes vth jfrå folcket, och satte sitt finger j hans öron, och spottadhe vth, ther med han toogh på hans tungo, och sågh vp j himmelen, suckadhe, och sadhe til honom, Hephethah, thet är sagdt, Vplät tigh. Och strax öpnadhes hans öron, och hans tungos band wardt löst, och taladhe redeligha. Och bödh han them, at the skulle ingom säyat. Men jw meer han thet förbödh, jw meer the förkunnadhe thet. Och the förundradhe sigh offuermåtton, säyandes, Alt haffuer han wel bestelt, The döffua låter han höra, och dumbar tala.

VIII. Capitel.
#1253
Vthi the daghar tå folcket war ganska mykit, och hadhe intet thet the äta kunde, kalladhe Jesus til sigh sina Läriungar, och sadhe til them, Jagh warkunnar migh offuer folcket, Ty the haffua nu j tree daghar töffuat när migh, och haffua intet äta, Och om iagh läter them fastandes gå heem, giffuas the vp j wäghen, Ty somlighe vthaff them woro kompne longwägha. Och hans Läriungar swaradhe honom, Hwar tagher man brödh här j öknenne, ther man them medh mätta kan? Tå sporde han them, Huru mong brödh haffuen j ? Swaradhe the, Siw. Och han bödh folcket settia sigh nedh på jordena. Och han toogh the siw brödh, tackadhe, brööt, och gaff sina Läriungar, at the skulle leggia them fram. Och the ladhe fram för folcket. Hadhe the ock någhra fåå fiskar. Och tå han tackat hadhe, badh han ock leggia them fram. Så åto the, och wordo mätte. Och the togho vp siw korghar medh affleffuor som offuer woro. Och the ther ätit hadhe, woro widh fyratusend. Och så lät han fara them.
	Och strax steegh han til skeps medh sina Läriungar, och kom in til the landzendar Dalmanutha. Och the Phariseer gingo vth, och begynte disputera medh honom, frestandes honom, och begärandes aff honom tekn aff himmelen. Tå suckadhe han j sinom Anda, och sadhe, Hwj söker thetta slechtet tekn? Sannerligha sägher iagh idher, Thesso slechte skal intet tekn giffuas. Så gaff han them offuer, och gick åter j skepet, och foor vthoffuer.
	Och the hadhe förgätit tagha brödh, så at the hadhe icke meer än itt brödh medh sigh j skepet. Tå bödh han them, säyandes, Seer til, wachter idher för the Phariseers swrdeegh och för Herodis swrdeegh. Och the tenckte hijt och tijt, säyandes emellan sigh, Thet äret, Wij haffue intet brödh. Tå Jesus thet förnam, sadhe han til them, Hwadh bekymre j idher, at j haffuen icke brödh? Kunnen j än nu intet achta eller förstå? Haffuen j än nu idhor hierta förblindat? Haffuandes öghon och seen intet, och haffuandes öron och hören intet. Och minnens j icke, tå iagh brööt fem brödh, jbland fem tusend, Huru monga korghar vptoghen j fulla medh affleffuor? Sadhe the, Tolff. Och tå iagh brööt siw brödh, jbland fyratusend, huru monga korghar vptoghen j vthaff the affleffuor? The sadhe, Siw. Och han sadhe til them, Hwj förstå j tå intet?
	Och han kom til Bethsaida. Och the hadhe fram för honom en blindan, och bådho honom, at han wille tagha på honom. Och så toogh han then blinda widh handena, och leedde honom vthu byyn, och spottadhe j hans öghon, och ladhe hender på honom, och fråghade honom, om han någhot sågh. Tå sågh han vp och sadhe, Jagh seer folcket gå, lijka som thet wore trää. Sedhan ladhe han åter henderna på hans öghon, och giorde thet så, at han fick synen igen. Och wardt så botat, at han sedhan sågh klarligha alla. Och han lät gå honom heem, och sadhe, Gack intet in j byyn, och sägh icke heller thet någhrom ther inne.
	Och Jesus gick vth och hans Läriungar, til the byiar widh Cesarea, som kallas Philippi. Och j wäghen frågadhe han sina Läriungar, säyandes til them, Hwem sägher folcket migh wara? The swaradhe, Johannem Baptistam, och somlighe Eliam, och somlighe en aff Propheterna. Tå sadhe han til them, Hwem säye j migh wara? Swaradhe Petrus, och sadhe til honom, Tu äst Christus. Tå hotadhe han them, at the skulle ingom säya om honom. Och begynte til at vnderwijsa them, at menniskionnes son skulle mykit lijdha, och förkastas aff the Äldsta, och aff the öffuersta Presterna, och aff the Scrifftlärda, och dödhas, och effter tree daghar vpstå igen. Och taladhe han thet talet vppenbart. Tå toogh Petrus honom til sigh, och begynte nepsa honom. Tå wende han sigh om, och sågh på sina Läriungar, och nepste Petrum, säyandes, Gack bortt jfrå migh tu Satan, Ty tu 

#1254 besinnar icke thet Gudhi tilhörer, vthan thet menniskior tilhörer.
	Och kalladhe han til sigh folcket medh sina Läriungar, och sadhe til them, Then migh wil fölia, han försake sigh sielff, och taghe sitt korss vppå sigh, och fölie migh. Ty then som wil behålla sitt lijff, han skal mista thet. Och then som mister sitt lijff för mina och Euangelij skul, han skal thet behålla. Ty hwadh hielper thet menniskionne, om hon kunde winna hela werldena, och toghe skadha til sitt lijff? Eller hwadh kan een menniskia giffua, ther hon sitt lijff medh lösa må? Men then som blyies widh migh och mijn ord vthi thetta horeska och syndigha slechtet, widh honom skal ock menniskionnes Son blyias, när han kommer j sins Fadhers herligheet medh the helgha Änglar.
	Och han sadhe til them, Sannerligha sägher iagh idher, Någhre äro jbland them som här stå, the ther icke skola smaka dödhen, til tess the få see Gudz Rike komma medh krafft.

IX. Capitel.

Och effter sex daghar, toogh Jesu Petrum, Jacobum och Johannem til sigh, och hadhe them allena vp på itt högt bergh affsidhes, och wardt förklarat för them, och hans klädher wordo klaar och ganska hwijt såsom sniö, at ingen Ferghare på jordenne kan göra them så hwijt. Och them syntes Elias medh Mose, och the taladhe medh Jesu. Tå swaradhe Petrus, säyandes til Jesum, Rabbj, Här är oss gott at wara, Lät oss göra här tree hyddor, tigh een, Mosi een, och Elie een. Men han wiste icke hwadh han sadhe, Ty the woro häpne wordne. Och en skyy kom som offuerskygde them. Och een röst kom vthaff skyyn, och sadhe, Thetta är min käre Son, Honom hörer. Och j thet samma som the sågho sigh om, sågho the ingen wara ther när them, vthan allena Jesum.
	Men tå the gingo nedher aff berghet, bödh han them, at the skulle ingom säya hwadh the seedt hadhe, förr än menniskionnes Son wore vpstånden jfrå the dödha. Och the behöllo thet ordet när sigh, och befrågadhe emellan sigh, hwadh thet skulle wara, at han sadhe vpstå jfrå the dödha. Och the sporde honom, säyandes, Hwadh är thet som the Scrifftlärde säya, at Elias moste komma först? Men han swaradhe, och sadhe til them, Elias skal jw komma först, och settia all ting j Lagh igen. Och at menniskionnes Son skal mykit lijdha och förachtat warda, såsom scriffuit är. Men iagh sägher idher, Elias är kommen, och the giorde honom alt thet the wille, såsom scriffuit war om honom.
	Tå han kom til sina Läriungar, sågh han mykit folck om kring them, och the Scrifftlärda disputerandes medh them. Och strax alt folcket sågh honom, wordo the häpne, och lupo til och helsadhe honom. Och han sporde the Scrifftlärda, Hwadh disputere j emellan idher? Och en aff folcket swaradhe, och sadhe, Mestar, Jagh haffuer hafft min son hijt til tigh, then ther haffuer en stum anda, Och tå han tagher honom fatt, faar han illa medh honom, och han fradhgas, och gnisslar medh sina tender, och förtwinar. Jagh taladhe medh tina Läriungar, at the skulle driffua honom vth, och the kunde icke.
	Tå swaradhe han honom, och sadhe, O j otroghna slechte, huru lenge skal iagh wara när idher? Huru lenge skal iagh lijdha idher? Ledher honom hijt til migh. Och the leedden fram til honom. Tå Anden fick see honom, strax foor han illa medh honom, och föll nedher på jordena, och welte sigh, och fradhgadhes. Tå sporde han hans fadher til, Huru lenge är sedhan thetta kom honom vppå? Tå sadhe han, Vthaff barndom, Och han haffuer offta 

#1255 kastat honom j eelden och j watnet, at han måtte förgöra honom. Men förmå tu någhot, så warkunna tigh offuer oss, och hielp oss. Jesus sadhe til honom, Om tu troo kant, All ting äro mögeligh honom som troor. Och strax ropadhe drengsens fadher medh gråtande tårar, säyandes, HErre, iagh troor, Hielp minne otroo.
	När Jesus sågh at folcket lop til medh, nepste han then orena Andan, och sadhe til honom, Tu Ande, döffuer och dumbe, Jagh biudher tigh, gack vthaff honom, och gack intet meer här effter in vthi honom. Så ropadhe Anden, och foor ganska illa medh honom, och gick vth. Och han wardt som han hadhe warit dödh, så at monge sadhe, Han är dödh. Tå toogh Jesus honom widh handena, och reeste honom vp, och han stoodh vp. Och när han kom heem j hwset, frågadhe hans Läriungar honom affsidhes, Hwj förmåtte icke wij vthdriffua honom? Sadhe han til them, Thetta slechtet kan medh ingen ting vthfara, vthan medh böön och fasto.
	Och the gingo tädhan, och wandradhe genom Galilea, och wille icke, at någhor skulle wetat, Ty han vnderwijste sina Läriungar, och sadhe til them, Menniskionnes Son skal warda offuerantwardat j menniskiors hender, och the skola dödha honom, Och tå han är dödhat, skal han på tridie daghen vpstå. Men the förstodho intet hwadh han sadhe, och toorde icke spöria honom.
	Så kom han til Capernaum, Och när han war kommen j hwset, sporde han them, Hwadh handladhe j idher emellan j wäghen? Men the tijgde, För ty the hadhe handlat emellan sigh j wäghen, hwilken aff them ypperst war. Och tå han hadhe satt sigh, kalladhe han the Tolff, och sadhe til them, Huilken som wil then fremste wara, han skal wara yterst aff allom, och allas tienare. Och så toogh han itt barn, och stelte thet mitt jbland them. Och tå han hadhe taghet thet j sin fampn, sadhe han til them, Hwilken som anammar itt sådant barn j mitt nampn, han anammar migh. Och hwilken migh anammar, han anammar icke migh, vthan honom som migh sendt haffuer.
	Men Johannes swaradhe honom, säyandes, Mestar, Wij såghom en vthdriffua diefflar vthi titt nampn, Och han fölier oss icke, och wij förbudhe honom thet, effter han icke fölier oss. Tå sadhe Jesus, Förbiudher honom icke, Ty ingen är then som gör kraffter j mitt nampn, som snarligha kan tala ondt på migh. För ty then ther icke är emoot oss, han är medh oss. Men hwilken som giffuer idher dricka en beghare watn j mitt nampn, therföre at j Christo tilhören, Sannerligha sägher iagh idher, han skal ingalunda mista sijn löön.
	Och hwilken som förarghar en aff the små som troo på migh, bätre wore honom, at widh hans hals hengdes en quernsteen, och bortkastadhes vthi haffuet. Nu, om tijn hand wore tigh til förargelse, hugg henne aff, Bätre är tigh enhendtan ingå vthi lijffuet, än at tu haffuer twå hender, och faar til heluetes vthi ewigh eeld, ther theras matk icke döör, och eelden icke vthsleckes. Och om tin foot wore tigh til förargelse, hugg honom aff. Tigh är bätre, at tu ingåår vthi lijffuet halter, än at tu haffuer twå fötter, och warder kastat til heluete vthi ewigh eeld, ther theras matk icke döör, och eelden icke vthsleckes. Och om titt ögha wore tigh til förargelse, rijff thet vth, Bätre är tigh, at tu eenögder ingåår vthi Gudz Rike, än at tu skulle haffua tw öghon och bortkastas j heluetes eeld, ther theras matk icke döör, och eelden icke vthsleckes.
	Ty hwar och en moste medh eeld saltat warda, och alt offer moste medh salt saltas. Salt är itt gott ting, Hwar nu saltet mister sijn sälto, hwar medh skal man salta? Haffuer salt vthi idher, och haffuer fridh emellan idher inbyrdes.

#1256
X. Capitel.

Och tå han stoodh vp tädhan, kom han vthi Judee landzendar, på hijnsidhon Jordan. Och folcket församladhes åter til honom, och åter lärde han them, såsom hans sedher war. Tå gingo the Phariseer til, och frågadhe honom, Är thet ock mannenom lofflighit skilia sina hustru jfrå sigh? frestandes honom. Tå swaradhe han, och sadhe til them, Hwadh haffuer Moses budhit idher? Sadhe the, Moses tilstadde scriffua itt Skiliobreff, och offuergiffua henne. Swaradhe Jesus och sadhe til them, För idhor hiertas hårdheet skul, screff han idher thetta bodhet. Men aff första skapelsen, haffuer Gudh giordt them man och quinno. För then skul skal man offuergiffua sin fadher och modher, och bliffua widh sina hustru. Och the tw warda itt kött. Så äro the nu icke tw, vthan itt kött. Hwadh nu Gudh haffuer tilhopa föghat, thet skal menniskian icke åtskilia.
	Och j hwset frågadhe hans Läriungar honom på nytt om samma ärende. Och han sadhe til them, Hwilken som skil sina hustru ifrå sigh, och tagher ena andra, han bedriffuer hoor emoot henne. Och om quinnan offuergiffuer sin man, och tagher en annan, hon bedriffuer hoor.
	Och the hadhe barn til honom, at han skulle tagha på them. Men Läriunganar nepste them, som them fram hadhe. Men när Jesus thet sågh, wardt han mislynt, och sadhe til them, Låter barnen komma til migh, och förmener them icke, Ty sådana hörer Gudz Rike til. Sannerligha sägher iagh idher, Hwilken som icke vndfåår Gudz Rike såsom itt barn, han kommer ther aldrigh in. Och han toogh them vp j fampnen, och ladhe henderna på them, och welsignadhe them.
	Och tå han tädhan vthgången war på wäghen, lop en til och föll på knää för honom, och frågadhe honom, Godhe Mestar, hwadh skal iagh göra, at iagh måtte få ewinnerlighit lijff? Jesus sadhe til honom, Hwj kallar tu migh godhan? Jngen är godh, vthan en, thet är Gudh. Bodhorden weest tu. Tu skalt icke bedriffua hoor. Tu skalt icke dräpa. Tu skalt icke stiela. Tu skalt icke tala falskt witnesbyrd. Tu skalt ingen bedragha. Ära tin fadher och modher. Tå swaradhe han, och sadhe til honom, Mestar, thet haffuer iagh alt hållet vthaff min vngdom. Jesus sågh på honom, och elskadhe honom, och sadhe til honom, Jtt fattas tigh, Gack bortt, säl alt thet tu haffuer, och giff the fattigha, Och tu skalt få en skatt j himmelen, Och kom, fölgh migh, och tagh korsset vppå tigh. Och han wardt bedröffuat aff talet, och gick bortt söryandes. Ty han hadhe monga äghodelar.
	Och Jesus sågh sigh om, och sadhe til sina Läriungar, Huru swårligha kunna the rijke komma in vthi Gudz Rike. Men hans Läriungar wordo förskreckte aff hans ord. Tå swaradhe åter Jesus, och sadhe til them, Huru swårt är thet, käre barn, them som settia sina tröst på sina rijkedomar, ingå vthi Gudz Rike. Lettare är en Kameel gå jgenom itt nååls ögha, än en rijk gå in vthi Gudz Rike. Men the förundradhe sigh offuermåtton, och sadhe widh sigh sielffua, Hoo kan tå warda saligh? Men Jesus sågh på them, och sadhe, För menniskiom är thet omöghelighit, men icke för Gudh. Ty när Gudhi äro all ting mögheligh.
	Och Petrus begynte säya til honom, Sij, wij haffue offuergiffuit all ting, och folgt tigh. Swaradhe Jesus, och sadhe, Sannerligha sägher iagh idher, Jngen är then som haffuer offuergiffuit hws, eller brödher, eller systrar, eller fadher, eller modher, eller hustru, eller barn, eller åkrar, för mijn och Euangelij skul, then icke fåår hundradhefalt igen nu j thenna tijdhen, 

#1257 hws och brödher, och systrar, och mödhrar, och barn, och åkrar medh förfölielsen, och j tilkommande werld ewinnerlighit lijff. Men monge the som the fremste äro, warda the ytterste, och the ytterste, the fremste. Och the woro på wäghen gångandes vp til Jerusalem. Och Jesus gick för them, och the woro förskreckte, och gingo effter honom, fruchtandes sigh.
	Så toogh Jesus åter til sigh the Tolff, och begynte säya them, hwadh honom offuergå skulle. Sij, wij gå vp til Jerusalem, och menniskionnes Son skal offuerantwardas the öffuersta Presterna och the Scrifftlärda. Och the skola fördöman til dödz, och offuerantwardan Hedhningomen, och begabban, och hudhflengian, bespottan och dödhan, Och tridie daghen skal han vpstå igen.
	Tå gingo til honom Jacobus och Johannes Zebedej söner, och sadhe, Mestar, wij wilie at tu gör oss hwadh som helst wij bidhie. Sadhe han til them, Hwadh wilien j iagh skal göra idher? Sadhe the til honom, Giff oss, at wij sittie, then ene på tinne höghra hand, och then andre på tinne wenstra vthi tijn herligheet. Men Jesus sadhe til them, J weten icke hwadh j bidhien, Kunnen j dricka then kalcken som iagh dricker, Och döpas medh then döpelsen ther iagh medh döpes? Tå sadhe the til honom, Ja, kunne wij så. Sadhe Jesus til them, Then kalcken iagh dricker, skolen j ock dricka, och medh then döpelse ther iagh medh döpes, skolen j döpas. Men sittia på minne höghra eller wenstra hand, ståår icke migh til at giffua, Vthan them hender thet, som thet bereedt är.
	När the tiyo hörde thetta, begynte the wara illa til fridz medh Jacobo och Johanne. Men Jesus kalladhe them til sigh, och sadhe til them, J wete, at werldzlighe Förstar äro rådhandes, och the mechtighe jbland them, haffua welde. Men thet skal icke så wara jbland idher, Vthan then som jbland idher wil ypperst wara, han skal wara idhar tienare, Och then som jbland idher wil wara then fremste, han skal wara allas dreng. Ty ock menniskionnes Son är icke kommen, på thet han skulle läta tiena sigh, Vthan på thet han wille tiena, och giffua sitt lijff til återlösning för monga.
	Och the komo til Jericho. Och tå han gick vthaff Jericho, och hans Läriungar, och en mechtigh stoor hoop folck. Tå satt ther widh wäghen en blinder Bartimeus Timej son, tiggiandes. Och när han hörde, at thet war Jesus aff Nazareth, begynte han ropa och säya, Jesu Dauidz Son, warkunna tigh offuer migh. Och monge nepste honom, at han skulle tiya. Men han ropadhe thes meer, Dauidz Son, warkunna tigh offuer migh. Så stadhnadhe Jesus, och lät kalla honom. Och the kalladhe then blinda, och sadhe til honom, War widh itt gott modh, statt vp, han kallar tigh. Han kastadhe jfrå sigh sin mantel, stoodh vp, och kom til Jesum. Tå swaradhe Jesus och sadhe til honom, Hwadh wilt tu, at iagh skal göra tigh? Then blinde sadhe til honom, Rabbonj, at iagh måtte få mijn syyn. Jesus sadhe til honom, Gack, tijn troo haffuer giordt tigh helbregda. Och strax fick han sijn syyn, och folgde Jesum j wäghen.

XI. Capitel.

Och tå the komo in moot Jerusalem til Bethphage och Bethanien widh Olioberghet, vthsende han twå aff sina Läriungar, och sadhe til them, Gåår j byyn som för idher är, och strax j kommen ther in, warden j finnandes en fola bunden, ther än nu ingen menniskia på sittit haffuer, löser honom, och haffuer honom hijt. Och om någhor sägher til idher, Hwj gören j thetta? Sägher, HErren behöffuer honom, Och tå skal han strax senda honom hijt. Så gingo the bortt, och funno folan bunden för dörenne widh 

#1258 wäghamotet, och löste honom. Och somlighe som ther stodho, sadhe til them, Hwadh gören j, at j lösen folan? Tå sadhe the til them, såsom Jesus hadhe budhit them. Och så läto the betemma them. Och the hadhe folan til Jesum, och kastadhe sijn klädher på honom, och han satte sigh ther vppå. Och monge breedde sijn klädher på wäghen, och somlighe skåro quistar aff trään, och strödde på wäghen. Och the ther före gingo, och ther effter folgde, ropadhe och sadhe, Hosianna, Welsignat ware then som kommer j HERRANS nampn, Welsignat ware wår fadhers Dauidz Rike, som kommer j HERRANS nampn, Hosianna j höghdenne.
	Och HErren gick in j Jerusalem, och j Templet, och besågh all ting. Och när thet leedh åt afftonen, gick han vth til Bethanien medh the Tolff. Och daghen ther effter, tå the gingo vth jfrå Bethanien, hungradhe honom. Och han fick see itt Fikonaträä ther longt jfrå, som löff hadhe, Tijt kom han, om han til ewentyrs måtte finna ther någhot vppå. Och tå han kom tijt, fann han ther intet annat än löff, Ty thet war icke tå tijdh til fikon. Och Jesus swaradhe, och sadhe til thet, Äte aldrigh någhor här effter frucht aff tigh til ewigh tijdh. Och hans Läriungar hörde thet.
	Och the komo til Jerusalem. Och Jesus gick in j Templet, och begynte vthdriffua them som sålde och köpte j Templet, och förstörte the weslares boord, och theras stolar som duffuor sålde, och stadde icke til, at någhor baar någhot genom Templet. Och han lärde och sadhe til them, Är icke scriffuit? Mitt Hws skal kallas itt Bönehws allom folckom, Men j haffuen giordt thet til een röffuare kulo.
	Och the Scrifftlärde och öffuerste Presterna fingo thet höra, och begynte sökia effter, huru the kunde förgöra honom, Men the fruchtadhe för honom, Ty alt folcket förundradhe sigh på hans lärdom. Och tå afftonen kom, gick han vthu stadhen. Och om morghonen gingo the ther fram om, och sågho Fikonaträdh förtorkat wara in til roten. Tå kom Petrus thet jhogh, och sadhe til honom, Rabbj, Sij, thet Fikonaträdh som tu bannadhe, är förtorkat. Jesus swaradhe, och sadhe til them, Haffuer trona til Gudh. Sannerligha sägher iagh idher, hwilken som helst sadhe til thetta bergh, Heff tigh vp, och kasta tigh j haffuet, och han twifladhe intet j sitt hierta, vthan troodde så ske skola som han sadhe, honom skal skee alt thet han sägher. Therföre sägher iagh idher, Alt thet j bidhien j idhra böner, troor at j fåån thet, så skal thet skee idher. Och när j ståån och bidhien, så förlåten om j någhot haffuen emoot någhon, På thet idhar Fadher som j himmelen är, skal ock förlåta idher idhra brister.
	Och som the komo åter til Jerusalem, och han gick j Templet, komo til honom the öffuerste Presterna, och the Scrifftlärde, och the Äldste, och sadhe til honom, Aff hwad macht gör tu thetta, och hwilken haffuer giffuit tigh thenna machten, at tu thetta göra skalt? Jesus swaradhe, och sadhe til them, Jagh wil ock någhot spöria idher, Swarer migh och så wil iagh säya idher, aff hwadh macht iagh thetta gör. Johannis döpelse, war thet aff himmelen eller aff menniskior? Swarer migh. Och the tenckte widh sigh, och sadhe, Säye wij aff himmelen, tå sägher han, Hwj troodden j honom icke tå? Men säye wij, at thet war aff menniskiom, rädhes wij för folcket, Ty alle höllo Johannem för en sann Prophet. Och så swaradhe the, säyandes til Jesum, Wij wete thet icke. Swaradhe Jesus, och sadhe til them, Jcke heller sägher iagh idher, aff hwadh macht iagh thetta gör.

XII. Capitel.

#1259 
Och han begynte tala them til j lijknelse. En man plantadhe en wijngård, och gärde ther om kring en gård, och groff en press, och bygde itt torn, och leegde honom vth wijngårdzmannom, och foor så vth j fremmande land. Och tå retta tijdhen war, sende han sin tienare til wijngårdzmännenar, at han skulle anamma aff wijngårdzmännenar vthaff wijngårdzens frucht. Men the togho honom och slogho honom, och läto honom gå jfrå sigh toomhendtan. Åter sende han til them en annan tienare, Then kastadhe the hoffuudhet sönder medh steen, och läto honom gå jfrå sigh försmäddan. Åter sende han en annan, Then dråpo the, Och monga andra, somligha hwdhflengde the, och somligha dråpo the.
	Så hadhe han än nu en son then han käär hadhe, Honom sende han ock til them på thet sijdsta, säyandes, The haffua jw een försyyn för min son. Men wijngårdzmännenar sadhe emellan sigh, Thenne är arffuingen, kommer, läter oss dräpa honom, så warder arffuedelen wår. Tå togho the honom, och dråpe honom, och kastadhen vthu wijngården. Huadh skal nu wijngårdzherren göra? Han skal komma, och förgöra wijngårdzmännenar, och få wijngården androm. Haffuen j ock icke läsit thenna scrifften? Then stenen som bygningsmännenar bortkastadhe, är worden en hörnsteen. Aff HERRANOM är thetta giordt, och är vnderlighit för wår öghon. Och the sökte effter at gripa honom, men the räddes för folcket, Ty the förstodho, at han sadhe thenna lijknelsen om them. Så gåffuo the honom offuer, och gingo sin wägh.
	Och sende the til honom någhra aff the Phariseer och the Herodianer at the skulle gripa honom j orden. Tå the komo, sadhe the til honom, Mestar, Wij wete at tu äst sanferdigh, och sköter om ingen, Ty tu seer icke effter menniskiors person, vthan lärer Gudz wägh rett. Är thet ock rett, at man giffuer Keysarenom skatt eller icke? Skole wij giffuan eller icke giffuan? Men han förstoodh theras skrymtan, och sadhe til them, Hwj fresten j migh? Tagher hijt penningen, at iagh må see honom. Och the båro honom fram. Tå sadhe han til them, Hwars belete och offuerscrifft är thetta? Sadhe the til honom, Keysarens. Tå swaradhe Jesus och sadhe til them, Så giffuer Keysarenom hwadh Keysarenom tilhörer, och Gudhi thet Gudhi tilhörer. Och the förundradhe sigh på honom.
	Så komo the Saduceer til honom, hwilke säya at ingen vpståndelse är, och sporde honom, säyandes, Mestar, Moses haffuer scriffuit oss, Om någhors manz brodher döör, och låter hustru effter sigh, och låter ingen barn effter sigh, tå skal hans brodher tagha hans hustru, och vpweckia sinom brodher sädh. Thet woro siw brödher, Och then förste toogh sigh hustru, och han bleff dödh, och leeffde ingen sädh effter sigh. Och then andre toogh henne, och bleff dödh, then icke heller leeffde sädh effter sigh. Och then tridie sammalunda, så at siw togho henne, och leeffde doch ingen sädh. Sijdst aff allom, dödde ock hustrun. Hwilkens theras hustru skal hon nu wara j vpståndelsen, tå the skola vpstå? Ty siw hadhe hafft henne til hustru. Swaradhe Jesus, och sadhe til them, J faren wille, therföre at j icke weten Scrifftena, ey heller Gudz krafft. Ty tå the vpståndne äro jfrå the dödha, tagher man sigh icke hustru, och icke giffs heller hustru manne, Vthan the äro såsom Änglar, som j himmelen äro. Men om the dödha, at the skola vpstå, haffuen j icke läsit j Mosi book, huruledes Gudh taladhe medh honom j buskanom, säyandes, Jagh är Abrahams Gudh, och Jsaacs Gudh, och Jacobs Gudh? Han är icke the dödhas Gudh, vthan theras Gudh som leffua. Så faren j nu mykit wille.
	Tå gick en fram aff the Scrifftlärda, then ther på hördt hadhe, huru 

#1260 the tilhopa disputerat hadhe, och hadhe seedt, at han hadhe wel swarat them, och sporde honom til, Hwilket är thet yppersta aff all bodhorden? Jesus swaradhe honom, Thet yppersta aff all bodhorden är thetta, Hör Jsrael, HERREN wår Gudh är allena Gudh, och tu skalt elska tin HERRA Gudh aff alt titt hierta, och aff allo tinne siäl, och aff all tin hogh, och aff allo tinne macht. Thetta är thet yppersta bodhet. Och thet andra är thesso lijkt, Elska tin nästa som tigh sielff. Jntet annat bodh är större än thenna.
	Och then Scrifftlärde sadhe til honom, Mestar, tu haffuer alt rett sagdt, at Gudh är en, och ingen annar är föruthan honom. Och at elska honom aff alt hierta, och aff alt förstånd, och aff allo siäl, och aff allo macht, Och elska sin nästa som sigh sielff, thet är meer än brenneoffer och all offer. Tå Jesus sågh, at han wijsligha swarat hadhe, sadhe han til honom, Tu äst icke longt jfrå Gudz Rike. Och sedhan toorde ingen frågha honom.
	Och swarade Jesus och sadhe lärandes j Templet, Huru säya the Scrifftlärde, at Christus är Dauidz Son? Ty Dauid genom then helgha Anda sägher, HERREN sadhe til min HErra, Sett tigh på mijn höghra hand, til tess iagh haffuer satt tina owener, tigh til en fotapall. Så kallar nu Dauid honom Herra. Hwadhan är han tå hans Son? Och en stoor deel aff folcket hörde honom gerna.
	Och han lärde them, och sadhe til them, Wachter idher för the Scrifftlärda, the gå gerna j sijdh klädher, och låta gerna helsa sigh på torghet, och sittia gerna fremst j Synagogorna, och fremst widh boordet j gästabodhen. Huilke vpäta änkiors hws, förebärandes longa böner, Thesse skola få thes swårare fördömelse.
	Och satte sigh Jesus twert emoot Offerkistona, och sågh vppå, huruledhes folcket ladhe penningar j kistona. Och monge rijke ladhe mykit in. Och een fattigh änkia kom, och ladhe in twå skärffuar, thet war en penning. Tå kalladhe han sina Läriungar til sigh, och sadhe til them, Sannerligha sägher iagh idher, Thenna fattigha änkian ladhe meer in j kistona än alle the andre som ther inladhe, Ty the haffua alle inlagdt aff thet them offuerlop, Men hon inladhe vthaff sin fattigdom alt thet hon hadhe, alla sina näring.

XIII. Capitel.

Och tå han gick vthaff Templet, sadhe til honom en aff hans Läriungar, Mestar, see hurudana stenar, och hurudana bygning är thetta. Jesus swaradhe och sadhe til honom, Seer tu thenna stora bygningen? En steen warder icke quarrliggiandes på then andra, then icke affbruten warder.
	Och tå han satt på Olioberghet twert emoot Templet, frågadhe honom Petrus och Jacobus, och Johannes och Andreas affsidhes, Sägh oss när thetta skal skee? Och hwadh tekn är ther til, när thetta skal alt fulbordas? Swaradhe Jesus, och begynte säya, Seer til at ingen bedragher idher, Ty monge warda kommande j mitt nampn, säyandes, Jagh är Christus. Och the skola bedragha monga.
	Men när j få höra örligh och örligs rychte, warer icke bedröffuadhe, Ty thet moste så skee, Men thet är icke strax enden. Thet ena folcket skal vpsettia sigh emoot thet andra, och thet ena Riket emoot thet andra. Och jordbäffuing skal warda mongastädz, och hunger och förskreckelse skola warda. Thetta är begynnelsen til wedhermödhon.
	Men taghen j idher wara, Ty the skola offuerantwarda idher in på Rådhusen, och Synagogorna. Och j skolen warda hwdhflengde och framdragne 

#1261 för Förstar och Konungar för mina skul, til itt witnesbyrd offuer them. Och Euangelium moste först predicat warda för all folck.
	När the nu dragha idher fram och offuerantwarda idher, så haffuer ingen vmsorgh, hwadh j skolen säya, och tencker ther intet på fram före åt, Vthan hwadh idher ingiffuit warder j samma stunden, thet taler. Ty thet ären icke j som talen, vthan then helghe Ande. Och then ene brodhren skal offuerantwarda then andra j dödhen, och fadhren sonen, och barnen skola sigh vpsettia emoot föräldranar, och hielpa til at dödha them. Och j skolen warda förhatadhe aff allom för mitt nampn skul. Men then som härder in til endan, han warder saligh.
	Men tå j få see förödhelsens styggelse, ther aff sagdt är genom Propheten Daniel, ståndandes ther thet icke skal (Then thet lääs, han förstå thet) The som tå äro j Judea, the flyy vp på berghen. Men then ther är på taket, han gånge icke nedher j huset, och gånge icke in til at tagha någhot vthu sitt hws. Och then som är på åkren, han wende icke tilbaka, til at tagha sijn klädher. Wee them som haffuandes äro eller diya giffua j the daghar. Men bedher, at idhor flycht icke skeer om wintren. Ty j the daghar warder sådana bedröffuelse, at slijk haffuer icke warit jfrå Creaturens begynnelse, then Gudh skapat haffuer, in til nu, och ey heller warder. Och hwar HERREN icke hadhe förkortat the daghar, worde intet kött saligt. Men för the vthkoradha skul som han vthkorat haffuer, förkortadhe han daghanar.
	När tå någhor wille säya til idher, Sij, här är Christus, sij, han är ther. Troor thet intet. Ty falske Christi och falske Propheter skola vphäffua sigh, och skola göra tekn och Vnder, så at the ock skola förföra the vthkoradha, om möghelighit wore. Men tagher j idher wara, Sij, iagh haffuer sagdt idher all ting fram före åt.
	Men j the daghar effter then bedröffuelsen, skal solen förmörkias, och månen skal icke giffua sitt sken, och himmelens stiernor skola nedherfalla, och himlanars kraffter skola bäffua. Och tå skola the få see menniskionnes Son komma j skyyn, medh stoor macht och herligheet. Och tå skal han senda sina Änglar, til at församla sina vthkorada jfrå fyra wädher, jfrå jordennes enda in til himmelens enda.
	Lärer aff Fikonaträdh een lijknelse, När thes quister är kleen och begynnar bära löff, så weten j, at sommaren är när. Sammalunda ock när j seen thetta skee, så weter, at thet är när för dörenne. Sannerligha sägher iagh idher, at thetta slechtet skal icke förgåås, förr än alt thetta skeedt är. Himmel och jord skola förgåås, Men mijn ord skola icke förgåås. Men om then daghen och then stunden weet ingen, icke Änglanar som j himmelen äro, ey heller Sonen, vthan Fadhren allena.
	Seer til, Waker och bedher, Ty j weten icke när tijdhen är. Såsom en man then ther droogh bortt j fremmande land, och lät bliffua sitt hws, och gaff sina tienare macht, och hwariom och enom sina sytzlo, och bödh dörawachtaren, at han skulle waka. Waker för then skul, Ty j weten icke när Hwssbonden kommer, antingen om afftonen, eller midnatz tijdh, eller j hönsgälden eller om morghonen, At om han kommer hasteligha, icke skal finna idher soffuandes. Men hwadh iagh sägher idher, thet sägher iagh allom, Waker.

XIIII. Capitel.
#1262 
Och twå daghar ther effter, instundadhe Påscha och Sötbrödzdaghanar. Och the öffuerste Presterna och the Scrifftlärde sökte effter, huru the kunde swikligha få fatt på honom, och dödha honom. Men the sadhe, Jcke om Höghtijdhesdaghen, at itt vplop icke skeer jbland folcket.
	Och tå han war j Bethanien, j then spitelska Simons hws, widh han satt til boordz, kom een quinna, som hadhe itt glaas medh oförfalskat och kostelighit Nardussmörielse, Hon brööt glaset sönder, och vthgöt thet på hans hoffuudh. Så woro ther någhre som icke togho thet wel widh sigh, och sadhe, Hwar effter förspilles thenna smörielsen? Ty thet måtte wel warit såldt meer än för tryhundradhe penningar, och giffuit fattighom. Och läto illa på henne.
	Tå sadhe Jesus, Låter henne medh fridh, hwj ären j illa til fridz medh henne? Hon haffuer giordt een godh gerning på migh, Ty j haffuen altijdh fattigha när idher, och när som helst j wilien, kunnen j göra them til godho, Men migh haffuen j icke altijdh. Thet hon kunde, thet giorde hon, Hon är förekommen at smöria min lekamen til begraffning. Sannerligha sägher iagh idher, Hwar thetta Euangelium predicat warder vthi hela werldenne, skal ock thetta som hon giorde, sagdt warda, henne til åminnelse.
	Och Judas Jscharioth en aff the Tolff, gick bortt til the öffuersta Presterna, på thet han skulle förrådha honom them j hender. När the thet hörde, wordo the gladhe, och loffuadhe honom, at the wille giffua honom penningar. Och han sökte, huru han lempelighast kunde förrådha honom.
	På första Sötbrödzdaghen, tå man offradhe Påschalambet, sadhe hans Läriungar til honom, Hwar wilt tu, at wij skole gå och redha til, at tu äter Påschalambet? Och han sende twå aff sina Läriungar, och sadhe til them, Gåår in j stadhen, och ther möter idher en man, bärandes ena kruko watn, fölier honom effter, Och hwar han ingåår, sägher til Hwssbondan, Mestaren låter säya tigh, Hwar är gestahuset, ther iagh medh minom Läriungom kan äta Påschalambet? Och han skal wijsa idher en stoor Saal, breedd och tilpyntat, Ther redher til för oss. Och hans Läriungar gingo vth, och komo in j stadhen, och funno som han them sagdt hadhe. Och tilreedde Påschalambet.
	Tå nu afftonen wardt, kom han medh the Tolff. Och widh the såto til boordz och åto, sadhe Jesus, Sannerligha sägher iagh idher, En aff idher som äter medh migh, skal förrådha migh. Men the begynte wara illa til fridz, och sadhe til honom, hwar j sin stadh, Är thet iagh? Och then andre, Är thet iagh? Han swaradhe, och sadhe til them, En aff the Tolff then som tagher j fatet medh migh. Ja, menniskionnes Son warder så gångandes som scriffuit är om honom, Men wee the menniskio, genom hwilken menniskionnes Son warder förrådder, The menniskio wore bätre, at hon icke wore född.
	Och widh the åto, toogh Jesus brödhet, tackadhe och brööt thet, och gaff them, och sadhe, Tagher, äter, thetta är min lekamen. Och toogh kalcken, och tackadhe, och gaff them. Och the drucko ther aff alle. Och sadhe han til them, Thetta är min blodh thes nyia Testamentzens, huilken för monga vthguten warder. Sannerligha sägher iagh idher, här effter skal iagh icke dricka aff wijnträäs frucht, in til then daghen, at iagh dricker thet nytt j Gudz Rike. Och tå the hadhe sagdt Loffsongen, gingo the vth på Olioberghet.
	Och Jesus sadhe til them, J skolen alle j thenna nattenne förarghas på migh. Ty thet är scriffuit, Jagh skal slå Heerdan, och fåren warda förskingrat. Men tå iagh är vpstånden, wil iagh gå fram för idher vthi Galileam. Tå sadhe Petrus til honom, Om än alle förargades, skal iagh icke förarghas. 

#1263 Jesus sadhe til honom, Sannerligha sägher iagh tigh, J dagh j thenna natt, förr än hanen haffuer twå resor galet, skalt tu tree resor försaka migh. Tå sadhe han än tå yterlighare, Ja, skulle iagh än döö med tigh, Jagh skal icke försaka tigh. Sammalunda sadhe the ock alle.
	Och the komo på then platzen som kalladhes Gethsemane. Och han sadhe til sina Läriungar, Sitter här så lenge iagh gåår affsidhes til at bidhia. Och så toogh han medh sigh Petrum och Jacobum och Johannem, och begynte til at förskreckias och ängslas, och sadhe til them, Mijn siäl är bedröffuat alt in til dödhen, bliffuer här och waker. Och han gick litet fram bäter, och föll nedh på jordena och badh, at om möghelighit wore, skulle then stunden vndgå honom, och sadhe, Abba Fadher, All ting äro tigh mögheligh, vndragh migh thenna kalcken. Doch icke hwadh iagh wil, vthan hwadh tu wilt.
	Och han kom, och fann them soffuandes, och sadhe til Petrum, Simon, soffuer tu? Förmåtte tu icke waka ena stund? Waker och bedher, at j icke kommen vthi frestelse. Anden är wiliogh, men kötet är swagt. Och så gick han åter bortt och badh, och taladhe samma orden. Och tå han kom igen, fann han them åter soffuandes, Ty theras öghon woro tung, och the wiste icke hwadh the honom swaradhe. Och han kom tridie gången, och sadhe til them, Ja, soffuer nu och hwiler idher, Thet är noogh. Stunden är kommen, Sij, menniskionnes Son warder offuerantwardat vthi syndares hender, Ståår vp, lät oss gå, Sij, then migh förrådher, är hardt när.
	Och strax medh samma orden, steegh Judas fram, then ther en war aff the Tolff, och medh honom itt stoort taal folck medh swerd och staffwrar jfrå the öffuersta Presterna och the Scrifftlärda och the Äldsta. Så hadhe then som förrådde honom, giffuit them itt tekn, säyandes, Hwilken iagh kysser, then äret, tagher fatt på honom, och förer honom warligha. Och som han kom, trädde han hasteligha fram til honom, och sadhe til honom, Rabbj Rabbj, och kyste honom. Tå båro the hender på honom och gripo honom. Men en aff the ther när stodho, droogh vth sitt swerd, och slogh öffuersta Prestens tienare, och högg honom itt öra aff.
	Och Jesus swaradhe, och sadhe til them, Såsom til en röffuare ären j vthgångne medh swerd och staffwrar, til at gripa migh. Jagh haffuer huar dagh warit när idher j Templet och lärdt, och j toghen intet fatt på migh. Men thetta skeer, på thet at Scriffterna skola fulbordas. Och Läriunganar gåffuo honom tå alle offuer, och flydde. Men en vnger man folgde honom, klädd på blotta kroppen vthi itt lijnklädhe. Och vnge män gripo honom, Men han lät fara lijnklädhet, och kom vndan jfrå them naken.
	Så leedde the Jesum til then öffuersta Presten, och medh honom församladhes alle öffuersta Presterna och the Äldste och Scrifftlärde. Och Petrus folgde longt effter honom, til tess han kom vthi then öffuersta Prestens Palatz, och satte sigh jbland tienarenar, och wermde sigh widh liwset.
	Men the öffuerste Presterna och hela rådhet, sökte effter witne emoot Jesum, at the måtte läta dödha honom, och kunde doch ingen finna, Ty monge hadhe burit falskt witnesbyrd emoot honom, Doch giorde theras witnesbyrd icke fyllest. Tå stodho någhre vp, och båro falskt witnesbyrd emoot honom, och sadhe, Wij hörde honom säya, Jagh wil nedherslå thetta Templet som är medh hender vpbygt, och j tree daghar settia itt annat vp igen, vthan hender vpbygt. Och theras witnesbyrd giorde än tå icke fyllest.
	Tå stoodh then öffuerste Presten vp jbland them, och frågadhe Jesum, säyandes, Swarar tu intet? Hwadh witna thesse emoot tigh? Men han tijgde, och swaradhe platt intet. Åter sporde then öffuerste Presten, och sadhe til honom, Ästu Christus thens Welsignadhes Son? Jesus sadhe, Jagh är så. Och j skolen få see menniskionnes Son sittia på krafftennes höghra 

#1264 hand, och komma j himmelens skyy. Tå reeff then öffuerste Presten sijn klädher sönder, och sadhe, Hwadh behöffue wij nu mera witne? J hörden hädhelsen, Hwadh synes idher? Tå fördömde the honom alle, at han war saker til dödz. Och somlighe begynte til at spotta på honom, och förteckia hans ansichte, och slå honom medh näffuanar, säyandes til honom, Spå til. Och tienarenar kindpustadhe honom.
	Och Petrus war nedhre j Palatzet. Tå kom een öffuersta Prestens tienistequinna, Och tå hon fick see Petrum werma sigh, sågh hon på honom, och sadhe, Tu wast ock medh Jesu Nazareno. Tå nekadhe han och sadhe, Jagh kenner honom intet, Ey heller weet iagh hwadh tu sägher. Och så gick han vth j gården, och hanen gool. Och quinnan sågh honom, och begynte åter säya til the ther när stodho, Thenne är vthaff them. Tå nekadhe han åter. Och litet ther effter, taladhe the åter til Petrum som när stodho, Sannerligha ästu vthaff them, Ty tu äst ock en Galileesk man, och titt måål lydher ther effter. Tå begynte han til at förbanna sigh och swäria, Jagh kenner icke thenna mannen ther j om talen. Och åter gool hanen. Tå begynte Petrus dragha til minnes thet ordet som Jesus hadhe sagdt til honom, Förr än hanen haffuer galet twå resor, skalt tu försaka migh tree resor. Och han begynte til at gråta.

XV. Capitel.

Och strax om morghonen höllo the öffuerste Presterna rådh medh the Äldsta och Scrifftlärda, och medh hela Rådhet, och bundo Jesum och leedde honom bortt, och antwardadhe honom Pilato. Och Pilatus frågadhe honom, Ästu then Juda Konung? Tå swaradhe han, och sadhe til honom, Tu sägher thet. Och öffuerste Presterna beklagadhe honom om mong ting. Tå frågadhe åter Pilatus honom, och sadhe, Swarar tu intet? See huru mong stycke the witna på tigh. Men Jesus swaradhe sedhan platt intet, så at Pilatus förundradhe sigh.
	Så plägadhe han j Påschahöghtijdhenne giffua them en fånga löös, hwilken the helst begäradhe. Så war ther en benemd Barrabas, som gripin war medh somligha, the ther itt vplop giordt hadhe, och hadhe vthi vplopet bedriffuit itt dråp. Tå gick folcket vp, och begynte bidhia, at han skulle göra them, som hans plägsedh altijdh war. Swaradhe Pilatus, säyandes, Wilien j at iagh skal idher löös giffua Juda Konungen? Ty han wiste, at the öffuerste Presterna hadhe vthaff affwund offuerantwardat honom. Men öffuerste Presterna äggiadhe folcket, at han heller skulle giffua them Barrabam löös.
	Pilatus swaradhe åter, och sadhe til them, Hwadh wilien j tå, at iagh skal göra honom, then j kallen Juda Konung? Tå ropadhe the åter, Korssfest honom. Pilatus sadhe til them, Hwadh haffuer han tå illa giordt? Tå ropadhe the än nu fastare, Korssfest honom. Så wille tå Pilatus göra folckena fyllest, och gaff them Barrabam löös. Och offuerantwardadhe them Jesum, at han skulle hwdhflengias och korssfestas.
	Tå hadhe krijgsknechternar honom in vthi Rådhuset, och kalladhe tilhopa hela skaran, Och klädde honom vthi itt purpur klädhe, Och wredho tilhopa ena krono aff törne, och satte på honom, och begynte til at helsa honom, Heel Juda Konung. Och slogho hans hoffuudh medh een röö, och spottadhe på honom, föllo på knää, och tilbådho honom.
	Och när the hadhe så begabbat honom, affklädde the honom purpur klädhet, och klädde honom vthi sijn eghen klädher, och leedde honom vth til 

#1265 at korssfestan. Tå twingadhe the en man som ther fram gick, benemd Simon aff Cyrene, Alexandri och Rufi fadher, then aff markenne inkom, at han moste bära hans kors. Och the leedde honom på thet rwmet Golgatha, thet är (om man thet vthtydher) Hoffuudhskallaplatzen. Och the gåffuo honom bemyrrat wijn dricka. Men han toogh thet intet til sigh.
	Och när the hadhe korssfest honom, bytte the hans klädher, kastandes lott på them, hwadh hwar få skulle. Och thet war widh tridie tijman. Och the korssfeste honom. Och thet man skyllte honom före, war scriffuit offuer hans hoffuudh, nemligha, Juda Konung. Och the korssfeste medh honom twå röffuare, en på hans höghra, och then andra på hans wenstra sidho. Och så bleff Scrifften fulbordat, som sägher, Jbland ogerningsmän wardt han reknat.
	Och the som gingo ther fram om, hädde honom, och riste sijn hoffuudh, och sadhe, Twij tigh, Skönligha slåår tu om kull Templet, och j tree daghar vpbygger thet. Friya tigh sielffuan, och stijgh nedher aff korsset. Sammalunda ock the öffuerste Presterna giorde spee aff honom emellan sigh medh the Scrifftlärda, och sadhe, Androm haffuer han holpet, sigh sielffuom kan han icke hielpa. Christus Jsraels Konung stighe nu nedher aff korsset, at wij måtte thet see och troo. Och the ther korssfeste woro medh honom, försmädde honom ock.
	Och j siette tijman, wardt itt mörker offuer alt landet, til niyonde tijman. Och j niyonde tijman ropadhe Jesus medh högha röst, säyandes, Eli Eli, Lama asabthani, thet är vthtydt, Min Gudh, min Gudh, Hwj haffuer tu offuergiffuit migh? Och somlighe the ther när stodho och hörde thet, sadhe, Sij, Eliam kallar han. Så lop en til medh en swamp vpfyltan medh ätikio, then satte han på een röö, och bödh honom dricka, och sadhe, Hålt, lät see om Elias kommer til at tagha honom nedher.
	Tå ropadhe Jesus medh högha röst, och gaff vp andan. Och Förloten j Templet rempnadhe j tw stycke jfrå öffuerst och nedher jgenom. Tå Höffuitzmannen som stoodh ther när genmoot honom, sågh, at han medh itt sådant roop gaff vp andan, sadhe han, Sannerligha war thenne mannen Gudz Son. Och woro ock quinnor ther, som longt jfrå thetta skodadhe, jbland hwilka war Maria Magdalene och Maria litzla Jacobs och Jose modher och Salome, hwilka ock medhan the woro j Galilea hadhe folgdt honom, och tient honom, Och monga andra som medh honom vpfarit hadhe til Jerusalem.
	Tå afftonen kom, effter thet war tilredhelsedaghen, then som gåår för Sabbathen, kom Joseph bördigh aff then stadhen Arimathia, en ärligh Rådherre, then ock wente effter Gudz Rike. Han toogh sigh dristigheet til, och gick in til Pilatum, och beddes aff honom Jesu lekamen. Tå förundradhe Pilatus, at han allaredho war dödh, Och kalladhe til sigh Höffuitzmannen, och frågadhe, om han lenge sedhan dödh war. Och tå han thet förnummet hadhe aff Höffuitzmannenom, gaff han Joseph lekamenen. Och han köpte itt lijnklädhe, och toogh honom nedh, och swepten vthi lijnklädet, och ladhe honom nedh vthi ena graff som vthuggen war vthi itt hellebergh, och welte en steen för graffuennes dör. Men Maria Magdalene, och Maria Jose sågho til hwart han ladhes.

XVI. Capitel
#1266 
Och tå Sabbathen framgången war, köpte Maria Magdalene, och Maria Jacobi och Salome, welluchtandes krydder, På thet the skulle komma och smöria honom. Och på then ena Sabbathen komo the til graffuena ganska bittijdha tå solen vpgick. Och sadhe emellan sigh sielffua, Hoo skal welta oss stenen jfrå graffuennes dör? Och tå the sågho til, sågho the stenen wara affweltan, then ganska stoor war. Och när the ingångna woro vthi graffuena, sågho the en vng man sittiandes på höghra sidhon, klädd j itt sijdt hwitt klädhe, och the wordo förfäradha.
	Tå sadhe han til them, Warer icke förfaradha, j söken Jesum aff Nazareth, som korssfest war, Han är vpstånden, han är icke här, Sij, rwmet ther the hadhe lagdt honom. Men gåår bortt och sägher hans Läriungar och Petro, at han gåår fram för idher vthi Galileen, ther skolen j få see honom, såsom han idher sagdt haffuer. Och the gingo hasteligha ther vth, och flydde jfrå graffuenne. Ty them war bäffuing och häpenheet på kommen, icke heller sadhe the någhot för någhrom, Ty the räddes.
	Men när Jesus vpstånden war om morghonen på första Sabbatzdaghen, syntes han först Marie Magdalene, aff hwilka han siw diefflar vthdriffuit hadhe. Hon lop bortt och bodadhe them som plägadhe wara med honom, the ther söryandes och gråtandes woro. När the hörde, at han war leffuandes, och war seedder aff henne, troodde the intet. Ther effter tå twå aff them wandradhe vth åt landzbygden, syntes han them vthi een annor skepelse, och the gingo bortt, och bodadhe thet them androm, och the troodde icke heller them.
	Sedhan när the Elloffua såto til boordz, syntes han them, och förkastadhe them theras otroo och hiertas hårdheet, at the icke troodt hadhe them, som hadhe seedt honom wara vpstånden. Och sadhe til them, Gåår vthi hela werldena, och prediker Euangelium allom Creaturom. Then ther troor och bliffuer döpt, han skal warda saligh. Men then ther icke troor, han skal warda fördömd.
	Men them som troo, skola thesse tekn effterfölia. Genom mitt nampn skola the vthdriffua diefflar. The skola tala medh nyia tungor, The skola fördriffua ormar. Och om the dricka någhot thet dödhelighit är, skal thet them intet skadha. På the krancka skola the leggia henderna, så warder thet bätre medh them. Tå nu HErren Jesus medh them talat hadhe, wardt han vptaghen j himmelen, och sitter på Gudz höghra hand. Men the gingo vth, och predicadhe allestädz. Och Herren werckadhe medh them, och stadhfeste ordet medh effterföliande tekn.

Enden på S. Marci Euangelium.

[S. Luce Euangelium]

#1267
Första Capitel.
Efter monge haffua taghit sigh före, at bescriffua the ting, som jbland oss aldrawissast äro, såsom the oss sagdt haffua, som aff begynnelsen thet medh sijn öghon sågho, och sielffue en deel woro aff thet the sadhe, syntes ock migh, sedhan iagh aff begynnelsen all ting grannerligha vthfråghat haffuer, scriffua tigh til, min godhe Theophile, at tu må förfara wissa sanningen, om the stycker, ther tu om vnderwijster är.
	VThi Herodis Judee Konungs tijd, war en Prest vthaff Abie skiffte, benemd Zacharias, och hans hustru aff Aarons döttrar, benemd Elizabeth. The woro bådhen retferdigh för Gudh, wandrandes j all HErrans bodh och stadhgar ostraffelighe. Och the hadhe ingen barn, Ty Elizabeth war ofruchtsam, och bådhen woro the framlidhin j sin ålder.
	Så begaff thet sigh, tå han j sitt skiffte skulle hålla sitt Prestaembete för Gudhi, effter Presterskapens sedh, och thet föll på honom, at han skulle vptenda rökelse, Gick han in j HErrans Tempel. Och alt folcket war vthan til, och badh, så lenge rökelsen skeedde.
	Så syntes honom HErrans Ängel, ståndandes på höghro sidhon widh Rökaltaret. Och Zacharias wardt förskreckt tå han sågh honom, och en redhoghe föll offuer honom. Tå sadhe Ängelen til honom, War icke förfärat Zacharia, Ty tijn böön är hörd. Och tijn hustru Elizabeth skal födha tigh en son, hwilkens nampn tu skalt kalla Johannes, och tigh skal warda glädhi och frögd. Och monge skola frögdas aff hans födhelse. Han skal warda stoor för HErranom. Wijn och starcka drycker skal han icke dricka. Och skal strax j modherlijffuet vpfylt warda medh them helgha Anda. Och han skal vmwenda monga aff Jsraels barn til HErran theras Gudh. Och han skal gå för honom medh Elie Anda och krafft, til at vmwenda fädhernars hierta til barnen, och the ohörigha til the rettferdighas snilheet, och göra HErranom itt bereedt folck.
	Tå sadhe Zacharias til Ängelen, Hwar aff skal iagh thetta weta? Ty iagh är gammal, och mijn hustru är framlidhin j åldren. Ängelen swaradhe och sadhe til honom, Jagh är Gabriel, som ståår j Gudz åsyyn, och är vthsend til at tala tigh til, och bodha tigh thenna godha tijdhenden. Och sij, tu skalt warda måållös, och skalt intet kunna tala, in til then daghen tå 

#1268 thetta skeer, Therföre at tu icke troodde minom ordom, hwilken skola fulkompnat warda j sin tijdh.
	Och folcket förbijdde Zachariam, och förundradhe sigh, at han så lenge dwaldes j Templet. Men tå han vthgick, kunde han intet tala medh them. Och så förmerckte the, at han hadhe seedt någhon syyn j Templet. Och han teknadhe them, och bleff måållös.
	Och thet begaff sigh, tå hans embetes daghar vthe woro, gick han heem j sitt hws. Och effter the daghar, wardt hans hustru Elizabeth haffuandes, och fördolde sigh j fem månadhe, och sadhe, Så haffuer nu HErren giordt medh migh j the daghar tå han sågh til migh, på thet han skulle borttagha mijn försmädhelse jbland menniskionar.

	Vthi siette månadhen, wardt Gabriel Ängel vthsend aff Gudhi, vthi en stadh j Galileen, benemd Nazareth, til een Jungfru, som förloffuat war enom man, hwilkens nampn war Joseph aff Dauidz hws, och Jungfrwnes nampn Maria. Och Ängelen kom in til henne, och sadhe, Heel full medh nådh, HErren är medh tigh, Welsignat tu jbland quinnor.
	Tå hon sågh honom, wardt hon förfärat aff hans taal, och tenckte vppå, hurudana helsning thetta war. Tå sadhe Ängelen til henne, Fruchta tigh icke Maria, Ty tu haffuer funnet nådh för Gudhi. Sij, tu skalt affla j titt lijff och födha en Son, hwilkens nampn tu skalt kalla Jesus. Han skal warda stoor, och kallas thens Högsta Son. Och HERREN Gudh skal giffua honom hans fadhers Dauidz säte, och han skal wara en Konung offuer Jacobs hws j ewigh tijdh, och på hans Rike skal ingen ende wara.
	Tå sadhe Maria til Ängelen, Huru skal thetta tilgå? Ty iagh weet aff ingen man. Ängelen swaradhe, och sadhe til henne, Then helghe Ande skal komma offuer tigh, och thens Högstas krafft skal offuerskyggia tigh. Therföre ock thet Helgha, som aff tigh födt warder, skal kallas Gudz Son. Och sij, Elizabeth tijn frenka haffuer ock afflat en son j sin ålderdom, och thetta är siette månadhen, åt henne som hetes wara ofruchtsam, Ty för Gudh är ingen ting omögeligh. Tå sadhe Maria, Sij, HErrans tienarinna, warde migh effter titt taal. Och Ängelen skildes jfrå henne.
	Vthi the daghar stoodh Maria vp, och gick vp j bergsbygdena medh hast, vthi Jude stadh, och kom vthi Zacharie hws, och helsadhe Elizabeth. Och thet begaff sigh, tå Elizabeth hörde Marie helsning, språng barnet vthi hennes lijff. Och Elizabeth wardt vpfylt medh them helgha Anda, och ropadhe medh högha röst, och sadhe, Welsignat tu jbland quinnor, och welsignat tins lijffs frucht. Och hwadhan kommer migh thetta, at mins HErras modher kommer til migh? Sij, tå rösten aff tinne helsning kom j mijn öron, språng barnet aff glädhi j mitt lijff. Och saligh ästu som troodde, Ty all ting warda fulbordat, som tigh sagd äro aff HErranom.

		Och Maria sadhe.
Mijn siäl prisar stoorligha HErran. Och min Ande frögdar sigh j Gudhi minom Frelsare.
	Ty han haffuer seedt til sinne tienarinnos ringheet. Sij, här effter warda all slechte migh saligha kallandes.
	Ty then Mechtighe haffuer giordt mechtigh ting medh migh, och hans nampn är heligt,
	Och hans barmhertigheet warar jfrå slechte til slechte, offuer them som fruchta honom.
	Han haffuer bedriffuit macht medh sinom arm, och förskingrat them som höghferdighe äro vthi theras hiertas sinne.
	The mechtigha haffuer han satt aff sätet, och vpsatt the ringa.
	The hungrogha haffuer han medh godh ting vpfylt, och the rijka haffuer han låtit toma bliffua.
	
#1269 
	Han haffuer vptaghit sin tienare Jsrael, tenckiandes på sina barmhertigheet.
	Såsom han sagdt haffuer til wåra Fädher, Abraham och hans sädh til ewigh tijdh. Och Maria bleff när henne widh tree månadher, Och gick så heem j sitt hws igen.
	Så wardt tå Elizabeth tijdhen fulbordat, at hon skulle födha. Och hon födde en son. Och hennes grannar och frender fingo höra, at HErren hadhe giordt stoor barmhertigheet medh henne, och frögdadhe sigh medh henne.
	Och thet begaff sigh, på ottonde daghen komo the til at omskära barnet, och kallade honom effter hans fadher Zachariam. Tå swaradhe hans modher och sadhe, Jngalunda, men han skal heta Johannes. Tå sadhe the til henne, Vthi tinne slecht är ingen som haffuer thet nampnet. Så teknadhe the hans fadher, hwadh han wille kalla honom. Och han eskadhe ena tafflo, ther han vthi screff, säyandes, Johannes är hans nampn. Och alle förundradhe sigh ther på. Och strax öpnadhes hans munn och hans tunga, och taladhe, loffuandes Gudh, Och stoor fruchtan kom offuer alla theras grannar. Och thetta rychtet gick vth offuer alla Judeska bergsbygdena. Och alla the som thet hörde, satte j sitt hierta, säyandes, Hwadh mon warda vthaff thetta barnet? Ty HErrans hand war medh honom.
	Och hans fadher Zacharias wardt vpfylt medh them helgha Anda, propheteradhe och sadhe.
Loffuat ware HErren Jsraels Gudh, Ty han haffuer besökt och förlossat sitt folck.
	Och haffuer vprettat oss salighetennes Horn, vthi sins tienares Dauidz hws.
	Såsom han j förtijdhen talat haffuer, genom sina helgha Propheters munn.
	At han skulle frelsa oss jfrå wåra owener, och vthu allas theras hand som hata oss.
	Och bewisa barmhertighet medh wåra fädher, och minnas på sitt helgha Testamente.
	Och på then eedh, som han sworit haffuer wårom fadher Abraham, at giffua oss.
	At wij frelste vthu wåra oweners hand, måtte honom tiena vthan fruchtan, j heligheet och rettferdigheet för honom, j alla wåra lijffzdaghar.
	Och tu barn skalt kallas thens Högstas Prophete, Tu skalt gå för HErranom, til at beredha hans wäghar.
	Och giffua hans folcke salighetennes kundskap, til theras synders förlåtelse.
	Genom wår Gudz innerligha barmhertigheet, genom hwilka Vpgången aff högdenne haffuer oss besökt.
	Til at vppenbaras them, som sittia j mörkret och dödzens skugga, och styra wåra fötter på fridzens wägh.
	Och barnet wexte vp, och stercktes i Andanom. Och wistadhes j öknenne, til then daghen han skulle fram komma för Jsraels folck.

		Annat Capitel.
THet begaff sigh j then tijdhen, at aff Keysar Augusto vthgick itt bodh, at all werlden skulle beskattas. Och thenna beskatning war then första, och skeedde vnder then Höffdingen offuer Syrien, Kyrenio. Och the gingo alle hwar vthi sin stadh, til at läta beskatta sigh. Så foor ock Joseph vp aff Galilea, aff then stadhen Nazareth in vthi Judeska landet, til Dauidz 

#1270 stadh, som heter Bethlehem, Ty han war aff Dauidz hws och slecht, på thet han skulle låta beskatta sigh medh Maria sijn troloffuadha hustru, hwilken haffuandes war.
	Så begaff sigh medhan the woro ther, wordo daghanar fulbordadhe, at hon skulle födha. Och hon födde sin förstfödda Son, och swepte honom j lindaklädher, och ladhe honom nedher j een krubbo, Ty them war icke rwm j herberghena.
	Och j then samma egnden woro någhre Heerdar, the ther wakadhe och höllo wård om nattena offuer sin hiord. Och sij, HErrans Ängel stoodh när them, och HErrans klarheet kringskeen them, och the wordo stoorligha förfäradhe. Och sadhe Ängelen til them, Warer icke förfäradhe, Sij, iagh bodhar idher stoor glädhi, hwilken allo folckena widerfaras skal, Ty jdagh är idher födder Frelsaren, som är Christus HErren, j Dauidz stadh. Och thetta skal wara idher för tekn. J skole finna Barnet swept j lindaklädher, nedherlagdt j een krubbo. Och strax wardt medh Ängelen itt stoort taal aff then himmelska häärskaran, the ther loffuadhe Gudh, och sadhe, Ära ware Gudh j högden, Och på jordenne fridh, Och menniskiomen en godh wilie.
	Och thet begaff sigh, at Änglanar foro jfrå them vp j himmelen, och Heerdanar begynte säya emellan sigh, Lät oss nu gå til Bethlehem, och see thet som wij haffue hördt skeedt wara, thet HErren oss vppenbarat haffuer. Och the gingo hasteligha, och funno Mariam och Joseph, och Barnet nedherlagdt j krubbon. Och tå the thet seedt hadhe, berychtadhe the vth hwadh them sagdt war om thetta Barnet. Och alle the thet hörde, förundradhe sigh på the ting, som them sagd woro aff Heerdanar. Men Maria gömde all thenna ord, betrachtandes them j sitt hierta. Och Heerdanar gingo tilbaka igen, prijsadhe och loffuadhe Gudh, offuer alt thet the hördt och seedt hadhe, såsom them sagdt war.
	Och tå otta daghar woro framgångne, at Barnet skulle omskäras, kalladhes hans nampn Jesus. Hwilket så kallat war aff Ängelen, förr än han afflat wardt j modherlijffuet.
	Och tå theras renselsedaghar woro fulkompnadhe effter Mosi Lagh, hadhe the honom til Jerusalem, på thet the skulle bära honom fram för HERRAN, såsom scriffuit är j HERRANS Lagh, Alt mankön som först öpnar modherlijffuet, skal kallas heligt HERRANOM. Och på thet the skulle offra, såsom sagdt war j HERRANS Lagh, itt par Turturduffuor eller twå vnga duffuor.
	Och sij, J Jerusalem war en man benemd Simeon, och then mannen war rettferdigh och gudhfruchtigh, och wente effter Jsraels tröst. Och then helghe Ande war medh honom. Och han hadhe fått swar aff them helgha Anda, at han icke skulle see dödhen, vthan han hadhe seedt tilförenna HERRANS Christ. Och han kom aff Andans tilskyndelse j Templet.
	Och tå föräldranar båro in Barnet Jesum, at the skulle göra för honom, såsom sidhwenia war j Laghen, toogh han honom j sin fampn, och loffuadhe Gudh, och sadhe.

HErre, Nu låter tu tin tienare fara j fridh, effter som tu sagdt haffuer.
	Ty mijn öghon haffua seedt tina saligheet.
	Hwilka tu bereedt haffuer för allo folcke.
	Jtt Liws til Hedhninganars vplysning, och titt folck Jsrael til prijs.
	Och hans fadher och modher förundradhe sigh på thet som sadhes om honom. Och Simeon welsignadhe them, och sadhe til Mariam hans modher, Sij, thenne är satt til itt fall och vpståndelse mongom j Jsrael, och til itt tekn, hwilko emoot sagdt warder. Ja, itt swerd skal ock gå j genom 

#1271 tina siäl, på thet mong hiertas tanckar skola vppenbaras.
	Och ther war een Prophetissa, benemd Hanna, Phanuels dotter aff Aser slechte, hon war kommen til en stoor ålder, och hadhe leffuat siw åår medh sin man jfrå sin iungfrwdom, och war nu een änkia widh fyra och ottatiyo åår, hon kom aldrigh bortt vthu Templet, tienandes Gudhi medh fasto och böner natt och dagh. Hon kom ock ther til j samma stundenne, och prisadhe HErran, och taladhe om honom til alla them som j Jerusalem wente förlosning.
	Och tå the all ting fulbordat hadhe effter HErrans Lagh, drogho the in j Galileen igen, vthi sin stadh Nazareth. Och Barnet wexte vp och förstercktes j Andanom, och vpfyltes medh wijsheet, och Gudz nådh war medh honom. Och hans föräldrar gingo årligha til Jerusalem til Påschahögtijdhen. Och tå han wardt tolff åra gammal, och the vpfarne woro til Jerusalem, effter Högtijdhennes sidhwenio, och the fulkompnat hadhe daghanar, och gingo heem igen, bleff Pilten Jesus quarr j Jerusalem, och hans föräldrar wiste ther intet aff. Men the meente at han war j selskapet. The gingo ena dagsleed, och sökte honom jbland frender och wener. Och tå the icke funno honom, gingo the til Jerusalem igen, och sökte honom. Så begaff thet sigh effter tree daghar, funno the honom j Templet, sittiandes mitt jbland the Lärare, hörandes them och frågandes them. Och alle the honom hörde, förskreckte sigh offuer hans förstånd och swar.
	Och tå the sågho honom, förundradhe the sigh. Och hans modher sadhe til honom, Min Son, hwj giorde tu oss thetta? Sij, tin fadher och iagh haffue sökt effter tigh, söriandes. Och han sadhe til them, Hwadh är thet at j sökte migh? Wisten j icke, at vthi the stycker som min Fadher tilhöra, bör migh wara? Och the förstodho icke ordet, som han medh them taladhe. Och så foor han nedh medh them, och kom til Nazareth, och war them vnderdånigh. Men hans modher gömde all thessa ord vthi sitt hierta. Och Jesus wexte til j wijsdom, ålder och nådhe för Gudh och menniskior.

		Tridie Capitel.

VThi femtonde årena, aff Tyberij Keysaredöme, tå Pontius Pilatus war Landzhöffding j Judea, och Herodes war Tetrarcha j Galilea, och Philippus hans brodher Tetrarcha j Jturea, och j then egnden Trachonitidis, och Lysania Tetrarcha j Abilene, vnder the öffuersta Presterna Hanna och Caipha, kom Gudz befalning til Johannem Zacharie son j öknenne. Och han kom j alla then egnden widh Jordan, och predicadhe bätringennes döpelse til syndernas förlåtelse. Såsom scriffuit är j then boken aff Jsaie Prophetes ordom, then ther sägher, Vthi öknen är een ropande röst, Beredher HErrans wägh, görer hans stighar retta. Alla dalar skola vpfyllas, och all bergh och backar skola förnedhras, och thet krokot är, skal rett warda, och thet oiemt är, skal wendas j sletta wäghar, och alt kött skal see Gudz saligheet.
	Så sadhe han tå til folcket som vthgick til at döpas aff honom, J Huggormars afffödha, hoo haffuer idher föregiffuit, at j vndkomma skolen then tilkommande wredhe? Görer för then skul tilbörligh bätrings frucht, och tagher idher icke före at säya widh idher sielff, Wij haffue Abraham til fadher, Ty iagh sägher idher, Gudh är mechtigh vpweckia Abrahe söner aff thenna stenar. Och nu är allaredho yxen satt til rotena på trään, Huart och itt trää, som icke bäär godha frucht, warder affhugget och kastat j eelden.

#1272
	Och folcket frågadhe honom, säyande, Hwadh skole wij tå göra? Swaradhe han, och sadhe til them, Then ther twå kiortlar haffuer, han giffue then som ingen haffuer. Och then ther maat haffuer, göre sammalund.
	Så komo ock the Publicaner til at döpas, och sadhe til honom, Mestar, hwadh skole tå wij göra? Sadhe han til them, Kräffuer icke meer vth än idher förelagdt är.
	Frågadhe ock krijgsmän honom säyandes, Hwadh skole tå wij göra? Sadhe han til them, Görer ingom offuerwold och orett, och låter idher nöya åt idhor löön.
	Så begynte tå folcket haffua een gissan, och alle tenckte j sijn hierta om Johanne, om han icke war Christus. Tå swaradhe Johannes och sadhe til alla, Jagh döper idher j watn, men en warder kommande som starckare är än iagh, hwilkens skoremar iagh icke werd är at vplösa, Han skal döpa idher med them helgha Anda och medh eeld, Hwilkens kastoskoffuel är vthi hans hand, och han skal rensa sin logha, och församla hwetet vthi sina ladho, men agnanar skal han vpbrenna vthi ewigh eeld. Och mong annor stycke förmanadhe han, och predicadhe för folcket.
	Tå Herodes Tetrarcha wardt straffat aff honom för Herodias sins brodhers hustru skul, och för alt thet onda som Herodes giorde, offuer alt thetta ladhe han Johannem j hechtelse.
	Och thet begaff sigh, tå alt folcket lät sigh döpa, och Jesus wardt ock döpt, och badh, öpnadhes himmelen. Och then helghe Ande kom nedh j lekamligh hampn, såsom een duffua på honom, Och een röst kom aff himmelen, som sadhe, TV ÄST MIN ELSKELIGHE SON, vthi tigh behaghar migh.
	Och Jesus war widh tretiyo åår tå han begynte. Och han wardt hållen för Josephs son, hwilken war Elj son.

Hwilken war Mathath son.
Hwilken war Leuj son.
Hwilken war Melchi son.
Hwilken war Janna son.
Hwilken war Joseph son.
Hwilken war Mathathie son.
Hwilken war Amos son.
Hwilken war Nahum son.
Hwilken war Hesli son.
Hwilken war Nange son.
Hwilken war Maath son.
Hwilken war Mathathie son.

Hwilken war Jorem son.
Hwilken war Mattha son.
Hwilken war Leui son.
Hwilken war Simeon son.
Hwilken war Juda son.
Hwilken war Joseph son.
Hwilken war Jonam son.
Hwilken war Eliakim son.
Hwilken war Melea son.
Hwilken war Menam son.
Hwilken war Mathathan son.
Hwilken war Semei son.
Hwilken war Josech son.
Hwilken war Juda son.
Hwilken war Johanna son.
Hwilken war Resia son.
Hwilken war Zorobabel son.
Hwilken war Salathiel son
Hwilken war Neri son.
Hwilken war Melchi son.
Hwilken war Addi son.
Hwilken war Kosam son.
Hwilken war Elmadam son.
Hwilken war Her son.
Hwilken war Jeso son.
Hwilken war Eliezer son.

#1273 
Hwilken war Thara son.
Hwilken war Nachor son.
Hwilken war Saruch son.
Hwilken war Ragahu son.
Hwilken war Phaleg son.
Hwilken war Eber son.
Hwilken war Sala son.
Hwilken war Cainan son.
Hwilken war Arphaxad son.
Hwilken war Sem son.
Hwilken war Noe son.

Hwilken war Nathan son.
Hwilken war Dauid son.
Hwilken war Jesse son.
Hwilken war Obed son.
Hwilken war Boos son.
Hwilken war Salmon son.
Hwilken war Nahasson son.
Hwilken war Aminadab son.
Hwilken war Aram son.
Hwilken war Esrom son.
Hwilken war Pharez son.
Hwilken war Juda son.
Hwilken war Jacob son.
Hwilken war Jsaac son.
Hwilken war Abraham son.

Hwilken war Lamech son.
Hwilken war Mathusala son.
Hwilken war Enoch son.
Hwilken war Jared son.
Hwilken war Maleleel son.
Hwilken war Cainan son.
Hwilken war Enos son.
Hwilken war Seth son.
Hwilken war Adam son.
Hwilken war Gudz.

IIII. Capitel.
SEdhan gick Jesus jfrå Jordan igen, full med then helgha Anda. Och wardt haffder aff Andanom vthi öknena, och frestadhes j fyratiyo daghar aff dieffuulen. Och ååt intet j the daghar, Vthan tå the endadhe woro, sedhan hungradhe honom. Tå sadhe dieffuulen til honom, Äst tu Gudz Son, så sägh til thenna stenen, at han warder brödh. Tå swaradhe Jesus, och sadhe til honom, Thet är scriffuit, Menniskian leffuer icke allenast aff brödh, vthan aff hwart och itt Gudz ord.
	Och dieffuulen hadhe honom på itt högt bergh, och wijste honom all Rike j werldenne vthi itt ögnableck. Och dieffuulen sadhe til honom, Tigh wil iagh giffua all thenna machten, och theras herligheet, Ty the äro migh j hender giffuin, och hwem iagh wil, giffuer iagh them. Wilt tu nu falla nedh och tilbidhia migh, så skola the all höra tigh til. Jesus swaradhe, och sadhe til honom, Gack bortt jfrå migh Satan, Ty thet är scriffuit, Tin HERRA Gudh skalt tu tilbidhia, och honom allena skalt tu dyrka.
	Och hadhe han honom til Jerusalem, och satte honom vp på tinnanar aff Templet, och sadhe til honom, Äst tu Gudz Son, så giff tigh här nedh före. Ty thet är scriffuit, Han skal befala sina Änglar om tigh, at the skola förwara tigh, och bära tigh på sina hender, at tu icke stöter tin foot emoot stenen. Tå swaradhe Jesus, och sadhe til honom, Thet är sagdt, Tu skalt icke fresta HERRAN tin Gudh. Och sedan dieffuulen hadhe fulkompnat all frestelsen, foor han jfrå honom til en tijdh.
	Och Jesus kom genom Andans krafft, in j Galileen igen. Och rychtet gick vth om honom j all then egnden ther om kring. Och han lärde j theras Synagogor, och wardt prijsat aff allom.
	Och han kom til Nazareth, ther han vpfödder war, och gick om Sabbaths daghen in j Synagogon, som hans sidhwenia war, och stoodh vp och wille läsa. Tå wardt honom fången Jsaie Prophetes book. Och tå han lät vp bokena, fann han thet rwmet, ther scriffuit ståår, HERRANS Ande är offuer migh, therföre at han haffuer smoordt migh, til at förkunna Euangelium them fattighom haffuer han sendt migh, til at läkia the förkrossadha hierta, til at predica the fångar förlosning, och them blindom syyn, och them sönderslaghnom förlosning, til at predica HERRANS behagheligha åår.
	Sedhan ladhe han boken til hopa och fick tienarenom, och satte sigh. Och allas theras öghon som j Synagogonne woro, achtadhe på honom. Tå begynte han til at säya til them, J dagh är thenna scrifft fulbordat för idhor öron. Och the båro honom alle witnesbyrd, och förundradhe sigh 

#1274 på the nådhefulla ord, som gingo aff hans munn, och sadhe, Är icke thenne Josephs son?
	Tå sadhe han til them, Wisseligha må j säya til migh thenna lijknelsen, Läkiare lääk tigh sielffuan. Huru stoor ting wij hördt haffue j Capernaum skeedd wara, gör ock sådana här j titt fädhernes land. Sadhe han, Sannerligha sägher iagh idher, Jngen Prophete är affhållen j sitt fädhernes land.
	Men iagh sägher idher j sanning, Monga änkior woro j Jsrael vthi Elie tijdh, tå himmelen igenlyckt war j try åår och sex månadher, tå stoor hunger war offuer hela landet, och til ingen aff them wardt Elias send, vthan til ena änkio vthi Sarephtha Sidonis. Och monge spitelske woro j Jsrael j Helisej Prophetes tijdh, och ingen aff them wardt reen giord, förnthan Naaman aff Syrien.
	Och alle the j Synagogon woro vpfyltes medh wredhe, tå the thetta hörde. Och vpreeste sigh emoot honom, och driffuo honom vthu stadhen, och leedde honom vth offuerst på klinten aff berghet, ther theras stadh på bygder war, och wille stört honom ther vth före. Men han gick mitt jgenom them sin wägh. Och kom nedh til then stadhen Capernaum j Galilea, Och ther lärde han them om Sabbatherna. Och the förundradhe sigh på hans lärdom, Ty medh hans taal war welligheet.
	Och vthi Synagogon war een menniskia besatt medh en oreens dieffuuls Anda, Och han ropadhe med högha röst, säyandes, Hey, hwadh haffue wij medh tigh Jesu Nazarene? Äst tu kommen til at förderffua oss? Jagh weet hoo tu äst, nemligh, then Gudz Helighe. Och Jesus nepste honom, säyandes, War tyst, och gack vthaff honom. Och dieffuulen kastadhe honom mitt jbland them, och gick vthaff honom, och giorde honom ingen skadha. Och een förfärelse kom offuer them alla, och the taladhe inbyrdes medh huar annan, säyandes, Hwadh skal thetta wara? Ty han biudher the orena Andar medh macht och welligheet, och the gå vth. Och rychtet gick vth om honom allestädz j the landzendar ther om kring.
	Tå Jesus vpstoodh vthu Synagogon, gick han in j Simons hws, Och Simons swära betwingadhes medh stora skelffuosott. Tå bådho the honom för henne. Och han trädde in til henne och nepste skelffuonne. Och skelffuan offuergaff henne, Och hon stoodh strax vp, och tiente them.
	Tå solen nedhergick, alle the som hadhe siwkt folck aff allahanda siukor, leedde them til honom. Och han ladhe henderna på hwar och en, och giorde them helbregda. Foro ock så diefflanar vth aff mongom, ropadhe och sadhe, Tu äst Christus Gudz Son. Tå nepste han them, och stadde icke til at the skulle tala, Ty the wiste, at han war Christus.
	Tå dagher wardt, gick han vth j ödhemarken. Och folcket sökte honom, och komo til honom, och förhöllo honom, at han icke skulle gå jfrå them. Tå sadhe han til them, Andra städher moste iagh ock predica Gudz Rike, Ty iagh är ther til send. Och han predicadhe vthi the Synagogor j Galilea.

		Femte Capitel.

OCh thet begaff sigh, tå folcket föll honom offuer, på thet the skulle höra Gudz ord, Och han stoodh vth medh siön Genezareth. Och han sågh twå båtar stå j siöstranden. Men fiskarenar woro vthgångne aff them, til at twå sijn näät. Tå gick han in vthi en båten som war Simons, och badh honom, at han skulle leggia litet vth jfrå landet. Och han satte sigh, och lärde folcket vthu båten.
	Tå han wende igen tala, sadhe han til Simon, Legg vth på diupet, och 

#1275 kaster idhor näät vth til dräght. Tå swaradhe Simon, och sadhe til honom, Mestar, wij haffue arbetat hela nattena, och fått intet, Men på tijn ord wil iagh kasta vth näten. Och tå the thet giorde, besluto the en mechta stoor hoop fiskar, och theras näät gick sönder. Och the winkadhe til sina stalbrödher, som woro vthi then andra båten, at the skulle komma och hielpa them. Och the komo och vpfylte bådha båtanar, så at the begynte siwnka.
	Tå Simon Petrus thet sågh, föll han til Jesu knää, säyandes, HErre, gack vth jfrå migh, Ty iagh är een syndigh menniskia. Ty een förskreckelse war kommen offuer honom, och offuer alla the medh honom woro, för thetta fiskafenget skul, som the fått hadhe. Sammalunda ock offuer Jacobum och Johannem Zebedei söner, som Simons stalbrödher woro. Tå sadhe Jesus til Simon, war icke förfärat, Här effter skalt tu tagha menniskior. Och the förde båtanar j land, och offuergåffuo altsammans, och folgde honom.
	Så begaff thet sigh, tå han war vthi en stadh, Och sij, ther war en man full medh spitelsko. När han fick see Jesum, föll han nedh på sitt ansichte, och badh honom, säyandes, HErre, om tu wilt, kant tu göra migh renan. Tå reckte han vth handena, och toogh på honom, säyandes, Jagh wil, war reen. Och strax gick spitelskan bortt aff honom. Och han bödh honom at han thet för ingom säya skulle, Vthan gack (sadhe han) och wijsa tigh Prestenom, och offra för tijn renselse, effter som Moses budhit haffuer, them til witnesbyrd.
	Och rychtet gick än tå wijdhare vth om honom, och mykit folck församladhe sigh, at the skulle höra honom, och bliffua botadhe aff honom jfrå theras kranckheter. Men han gick affsidhes bortt j ödhemarkena, och badh.
	Och thet begaff sigh på en dagh tå han lärde, och ther woro the Phariseer och Scrifftlärde sittiandes, som kompne woro vthaff alla städher j Galilea och Judea, och aff Jerusalem. Och HErrans krafft war til at göra them helbregda. Och sij, någhre män båro ena menniskio på een säng, hwilken Borttaghen war, och the sökte effter, huru the skulle komma honom in, och leggian fram för honom. Och tå the icke funno för folcket skul, på hwilko sidhon the skulle best komma honom in, stigho the vppå taket, och slepte honom nedh genom taket, medh sängen mitt för Jesum. Och tå han sågh theras troo, sadhe han til honom, Menniskia, tina synder warda tigh förlåtna. Och the Scrifftlärde och Phariseer begynte tenckia, säyandes, Hoo är thenne som talar Gudz hädhelse? Hoo kan förlåta synder vthan Gudh allena?
	Tå Jesus förmerckte theras tanckar, swaradhe han, och sadhe til them, Hwadh tencken j vthi idhor hierta, Hwilket är lettare säya, Tina synder warda tigh förlåtna, eller säya, Statt vp och gack? Men på thet j skolen weta, at menniskionnes Son haffuer macht på jordenne förlåta synder, sadhe han til then Borttagna, Tigh sägher iagh, statt vp, tagh tina säng, och gack j titt hws. Och han stoodh strax vp för theras öghon, toogh sängena ther han vthi leghat hadhe, och gick sina ferde heem j sitt hws, och prijsadhe Gudh. Och the förskrecktes alle, och loffuadhe Gudh, och wordo fulle medh fruchtan, säyandes, Wij haffue seedt jdagh selsyyn ting.
	Sedhan gick han vth, och fick see en Publican benemd Leuj, sittiandes widh tollen, och sadhe til honom, Fölgh migh. Han stoodh vp och folgde honom, och offuergaff altsamman. Och Leuj giorde honom itt stoort gästabodh j sitt hws. Och ther woro en stoor hoop Publicaner, och andre som medh them til boordz såto. Och the Scrifftlärde och Phariseer knorradhe emoot hans Läriungar, säyandes, Hwj äten j och dricken medh Publicaner och syndare? Tå swaradhe Jesus, och sadhe til them, The behöffua icke läkiare som helbregda äro, vthan the som krancke äro. Jagh är icke kommen til at kalla the rettferdigha, vthan syndare til bätring.
	Tå sadhe the til honom, Hwj fasta Johannis Läriungar så offta, och 

#1276 bidhia så mykit, sammalunda ock the Phariseers Läriungar, Men tine Läriungar äta och dricka? Sadhe han til them, Jcke kunnen j driffua bröllops folcket til at fasta, så lenge Brudhgummen är när them. Men the daghar skola komma, at Brudhgummen warder taghen jfrå them, tå skola the fasta j the daghar.
	Och han sadhe til them een lijknelse, Jngen setter en klwt aff nytt klädhe på gammalt klädhe, annars söndersliter han thet nyia, och then kluten aff thet nyia, skickar sigh icke effter thet gamla. Och ingen läter nytt wijn vthi gamla flaskor, annars slåår thet nyia wijnet flaskonar sönder, och spilles vth, och flaskonar bliffua förderffuadhe. Vthan nytt wijn skal man läta vthi nyia flaskor, och så bliffua the bådhen förwarat. Och ingen som dricker gammalt wijn, begärar strax nytt, Ty han sägher, Thet gamla är bätre.

		VI. Capitel.
OCh thet begaff sigh på en Efftersabbath, at han gick jgenom sädh, och hans Läriungar ryckte vp ax och gnuggadhe sönder medh henderna, och åto. Tå sadhe somlighe aff the Phariseer til them, Hwj gören j thet som icke är lofflighit göra om Sabbathen? Swaradhe Jesus, och sadhe til them, Haffuen j icke läsit hwadh Dauid giorde, tå han hungradhe, och the medh honom woro? Huru han gick in j Gudz Hws, och toogh Skodhobrödhen och ååt, och gaff teslikes them som medh honom woro, hwilken ingom loffuat war at äta, vthan allenast Prestomen. Och sadhe han til them, Menniskionnes Son är en HErre, teslikes ock offuer Sabbathen.
	Och thet begaff sigh på en annan Sabbath, at han gick in vthi Synagogon och lärde, Och ther war een menniskia, huilkens högra hand war borttwinat. Och the Scrifftlärde och Phariseer wachtadhe på honom, om han någhon helbregda giorde på Sabbathen, at the måtte finna någhot, ther the kunde beklaghan före. Men han förstoodh theras tanckar, och sadhe til menniskiona, som then twinadha handen hadhe, Statt vp, och gack fram. Han stoodh vp, och gick fram. Tå sadhe Jesus til them, Jagh skal spöria idher, Må man göra wel om Sabbatherna eller göra illa? Hielpa lijffuet eller förspillat? Och han sågh sigh om på them alla, och sadhe til menniskiona, Reck vth tina hand. Han ock så giorde. Och hans hand wardt honom ferdigh såsom then andra. Men the wordo vrsinnighe, och taladhes widh emellan sigh, hwadh the skulle göra åt Jesum.
	Så hende thet vthi the daghar, at han vthgick vppå itt bergh til at bidhia, och bleff ther offuer nattena j bönen til Gudh. Och tå dagher wardt, kalladhe han sina Läriungar, och vthwalde tolff aff them, hwilka han ock kalladhe Apostlar, Simonem, then han ock kalladhe Petrum, och Andream hans brodher, Jacobum och Johannem, Philippum och Bartholomeum, Mattheum och Thomam, Jacobum Alphei son, och Simonem som kallas Zelotes, och Judam Jacobs son, och Judam Jschariothen, then ock förrädharen war.
	Och han gick nedher medh them, och stoodh på en platz j markenne, och hele hopen aff hans Läriungar, och ganska mykit folck vthaff alt Judeska landet, och Jerusalem, och jfrå Tyro och Sidon, som widh haffuet liggia, Hwilke kompne woro, på thet the wille höra honom, och warda botadhe aff sina siwkdomar. Och the som qualde wordo aff the orena Andar, wordo helbregda. Och alt folcket foor effter at tagha på honom, Ty aff honom gick krafft som alla botadhe.
	Och han lyffte vp sijn öghon offuer sina Läriungar, och sadhe, Salighe 

#1277 ären j fattighe, ty Gudz Rike hörer idher til. Salighe ären j som nu hungren, ty j skolen bliffua mättadhe. Salighe ären j som nu gråten, ty j skolen lee. Salighe warden j tå menniskionar hata idher, och affskilia idher och banna idher, och bortkasta idhart nampn såsom thet ondt wore, för menniskionnes Son skul, Glädhens och frögdens på then daghen, Ty sij, idhor löön är mykin j himmelen. Sammalunda haffua theras fädher ock giordt Prophetomen.
	Men wee idher som rijke ären, ty j haffuen idhar hugnat. Wee idher som mätte ären, ty j skolen hungra. Wee idher som nu leen, ty j skolen gråta och söria. Wee idher tå alla menniskior loffua idher, ty sammalunda haffua ock theras fädher giordt them falska Prophetomen.
	Men idher som hören, sägher iagh, Elsker idhra owener. Görer them gott som hata idher. Welsigner them som idher banna. Och bedher för them som idher orett göra. Then tigh slåår på thet ena kindbenet, them hålt ock thet andra til. Och then tigh tagher mantelen jfrå, honom förhålt icke heller kiortelen. Hwariom och enom som någhot begärar aff tigh, honom giff. Och aff then som tijn ting tagher jfrå tigh, bedz intet igen. Och såsom j welen at menniskionar skola göra idher, görer ock j them sammalunda.
	Och om j elsken them som idher elska, hwadh tack haffuen j ther före? Ty syndarenar elska ock them, aff hwilka the elskadhe warda. Och om j gören them gott som idher gott göra, hwad tack haffuen j ther före? Ty syndarenar göra thet ock. Och om j länen them ther j hoppens få någhot igen, hwadh tack haffuen j ther före? Ty syndarenar läna ock syndarom, på thet the skola få lijka igen. Vthan heller elsker idhra owener, och görer wel, och läner, förhopandes ther intet aff, Och idhor löön skal wara mykin, och j skolen wara thens Högstas barn. Ty han är mild emoot the otacksama och onda.
	Warer för then skul barmhertighe, såsom idhar Fadher ock barmhertigh är. Dömer icke, så warden j icke dömde. Fördömer icke, så warden j icke fördömde. Förlåten, så warder idher förlåtit. Giffuer, så warder idher giffuit. Jtt gott mått, wel stoppat, skakat och öffuerflödhande skal man giffua vthi idhart skööt. Ty medh samma mått som j mäten, skola andra mäta idher.
	Och han sadhe til them een lijknelse, Kan ock en blinder ledha en blindan, falla the icke bådhe j gropena? Läriungen är icke offuer sin Mestare, Men hwar och en är fulkommen, tå han är såsom hans Mestare. Hwadh seer tu itt grand vthi tins brodhers ögha, men en bielka vthi titt eghit ögha warder tu intet warse? Eller huru kant tu säya til tin brodher, Brodher hålt, iagh wil borttagha grandet, som vthi titt ögha är, och tu seer icke sielff bielkan vthi titt ögha? Tu skrymtare, tagh först bortt bielkan vthu titt ögha, och sedhan see til, at tu kant vthtagha grandet som är j tins brodhers ögha.
	Ty thet är icke gott trää som gör onda frucht, Ey heller ondt trää, som gör godha frucht. Ty hwart och itt trää warder kendt aff sinne frucht. Ty icke hemtar man heller fikon aff törne, Ey heller hemtar man wijnbäär aff tijstelen. Een godh menniskia bär gott fram vthaff sins hiertas godha fatabwr, och een ond menniskia bär ondt fram vthaff sins hiertas onda fatabwr. Ty ther aff hiertat fult är, ther talar munnen aff.
	Hwadh kallen j migh HErra HErra, och gören doch icke hwadh iagh sägher idher? Hwilken som kommer til migh, och hörer mijn ord och gör ther effter, iagh wil läta idher see hwem han lijk är. Han är lijk enom man som bygger itt hws, hwilken grooff diwpt, och ladhe grundwalen på helleberghet. Tå flodhen kom, strömadhe hon in på hwset, och kunde doch intet röra thet, Ty thet war grundat på helleberghet. Men then ther hörer, och icke gör, Han är lijk enom man som bygde sitt hws på jordena vthan grundwal. Ther strömadhe flodhen in på, och strax föll thet, Och thes hwss fall war stoort.

#1278
		VII. Capitel.
TÅ han all sijn ord vthtalat hadhe för folcket, gick han til Capernaum. Och en Höffuitzmanz tienare lågh dödhsiwk, och han war honom käär. Tå han hörde aff Jesu, sende han the Äldsta aff Judanar til honom, och badh honom, At han wille komma, och göra hans tienare helbregda. Tå the komo til Jesum, bådho the honom flijteligha, säyandes, Han är werd, at tu gör honom thet, Ty han haffuer wårt folck käärt, och haffuer bygdt oss Synagogon. Tå gick Jesus medh them.
	Och tå han nu icke longt war jfrå hwset, sende Höffuitzmannen sina wener til honom, och sadhe, HErre, gör tigh icke omak, ty iagh är icke werdigh, at tu gåår vnder mitt taak, Hwarföre iagh ock icke reknadhe migh siellfuan werdighan til at komma til tigh, Vthan sägh medh itt ord, så warder min tienare helbregda. Ty iagh är ock en man stadder vnder Herskap, och haffuer krijgsknechter vnder migh, Och iagh sägher til then ena, Gack, och han gåår. Och til then andra, Kom, och han kommer. Och til min tienare, Gör thet, och han gör så. Tå Jesus thetta hörde, förundradhe han sigh på honom, och wende sigh om, och sadhe til folcket som folgde honom, Thet sägher iagh idher, Så stora troo haffuer iagh icke funnet j Jsrael. Och the som vthsende woro, gingo heem igen, och funno tienaren helbregda som siwk war.
	Så begaff thet sigh, sedhan han gick vthi then stadhen som kallas Nain, och medh honom gingo monge hans Läriungar och mykit folck. Tå han nu kom in til stadzporten, Sij, tå bars ther vth en dödher, sinne modhers eende son, och hon war änkia. Och en stoor hoop folck aff stadhen medh henne. Tå HErren sågh henne, warkunnadhe han sigh offuer henne, och sadhe til henne, Grååt icke. Och han gick til, och toogh på bårena. Och the som båro, stadhnadhe. Tå sadhe han, Jagh sägher tigh vnger man, statt vp. Och then dödhe satte sigh vp, och begynte tala. Och han fick honom hans modher. Och en reddhoghe kom offuer alla, och the prijsadhe Gudh, säyandes, En stoor Prophete är vpkommen jbland oss, och Gudh haffuer sökt sitt folck. Och thetta rychtet om honom, gick vth offuer alt Judeska landet, och all the land ther om kring.
	Och Johannis Läriungar vnderwijste honom om alt thetta. Och han kalladhe til sigh twå aff sina Läriungar, och sende them til Jesum, säyandes, Ästu then som komma skal, eller skole wij wenta någhon annan? Tå männenar komo til honom, sadhe the, Johannes Baptista sende oss til tigh, säyandes, Ästu then som komma skal, eller skole wij wenta en annan? På samma tijdhen giorde han monga helbregda aff siwkdomar, och plåghor, och onda Andar, och gaff mongom blindom syyn. Tå swaradhe Jesus, och sadhe til them, Gåår och sägher Johanni igen, hwadh j seedt och hördt haffuen. The blinde see, the halte gå, the spitelske warda rene, the döffue höra, the dödhe stå vp igen, them fattighom warder Euangelium predicat. Och saligh är then som icke förarghas på migh.
	Och tå Johannis sendebodh woro sin wägh gångne, begynte Jesus tala til folcket om Johannem, Hwadh gingen j vth j öknen til at see? Willen j see een röö som drijffs aff wädhret? Eller hwad gingen j vth til at see? Willen j see een menniskio klädd j len klädher? Sij, the som haffua herligh klädher vppå, och leffua j krässligheet, äro j Konungs gårdanar, Eller huadh gingen j vth til at see? Willen j see en Prophet? Ja, sägher iagh idher, Ock meer än en Prophet. Han är then ther om scriffuit är, Sij, iagh sender min Ängel för titt ansichte, hwilken tin wägh beredha skal för tigh. Ty iagh sägher 

#1279 idher, at jbland them som aff quinnor födde äro, är ingen större Prophete vpkommen än Johannes Baptista. Doch likwel then ther mindre är j Gudz Rike, han är större än han.
	Och alt folcket som honom hörde, och the Publicaner, gåffuo Gudhi rett, och läto sigh döpa medh Johannis döpelse. Men the Phariseer och the Lagkloke förachtadhe Gudz rådh emoot sigh siellfua, och läto sigh intet döpa aff honom.
	Sedhan sadhe HErren, Hwem skal iagh doch lijkna menniskionar aff thetta slechtet, och hwem äro the lijke? The äro lijke widh barn, som sittia på torghet, och ropa emoot hwar annan, och säya, Wij haffue pipat för idher, och j haffuen intet dantzat. Wij haffue sunget sorghasong för idher, och j greten intet. Ty Johannes Baptista kom, och hwarken ååt brödh eller drack wijn, Och j säyen, Han haffuer dieffuulen. Menniskionnes Son är kommen, äter och dricker, Och j säyen, Sij, then mannen är en fråtzare och wijndrinckare, the Publicaners och syndares wen. Och wijsdomenom warder rett giffuit aff all sijn barn.
	Så badh honom en aff the Phariseer, at han skulle få sigh maat medh honom. Och han gick vthi Phariseens hws, och satt ther til boordz. Och sij, een quinna som hadhe warit een synderska j stadhen, tå hon förnam at han til boordz satt j Phariseens hws, baar hon tijt itt glass medh smörielse, och stoodh baak för honom widh hans fötter gråtandes, och begynte wäta hans fötter medh tårar, och torkadhe medh sitt hoffuudhåår, och kyste hans fötter, och smoorde them medh smörielsen.
	Tå then Phariseen som honom budhit hadhe, sågh thetta, sadhe han widh sigh sielff, Wore thenne en Prophet, wisseligha wiste han, hoo och hurudana thenna quinnan är, som handterar honom, Ty hon är een synderska. Tå swaradhe Jesus, och sadhe til honom, Simon, iagh haffuer någhot säya tigh. Han sadhe, Mestar, sägh. En man hadhe twå gellenärar, En war honom skylligh femhundradhe penningar, och then andre femtiyo. När the icke macht hadhe at betala, gaff han them bådhom til. Sägh nu, Hwilken aff them warder honom mera elskande? Swaradhe Simon, och sadhe, Jagh menar at then som han gaff mera til. Tå sadhe han til honom, Rett dömde tu.
	Och så wende han sigh til quinnona, och sadhe til Simon, Seer tu thenna quinnona? Jagh gick in j titt hws, tu haffuer intet watn giffuit migh til mina fötter, Men hon haffuer wätt mina fötter medh tårar, och torkat med sitt hoffuudhåår. Tu haffuer icke kyst migh, Men hon, sedhan iagh här ingick, haffuer icke låtet aff at kyssa mina fötter. Mitt hoffuudh haffuer tu icke smoordt medh olio, Men hon haffuer smoordt mina fötter medh smörielse. Hwarföre sägher iagh tigh, Henne warda monga synder förlåtna, Ty hon elskadhe mykit. Men then som mindre förlåtes, han elskar mindre.
	Sedhan sadhe han til henne, Synderna förlåtas tigh. Tå begynte the som medh honom til boordz såto, säya widh sigh, Hoo är thenne som ock synder förlåter? Tå sadhe han til quinnona, Tijn troo haffuer frelst tigh, Gack medh fridh.

		VIII. Capitel.
OCh thet begaff sigh ther effter, at han wandradhe j städher och byiar, predicadhe och förkunnadhe Euangelium om Gudz Rike, och the Tolff medh honom. Ther til någhra quinnor, som han hadhe helbregda giordt jfrå the onda Andar och kranckheter, nemligha, Maria som kallas Magdalene, aff hwilka siw diefflar vthgångne woro, och Johanna Chuse

#1280
hustru Herodis Fogtes, och Susanna, och monga andra som honom tiente aff sina äghodelar.
	Tå nu mykit folck kom tilhopa, och vthaff städhernar sökte til honom, taladhe han genom lijknelse. En Sädhesman gick vth til at såå sina sädh. Och widh han sådde, föll somt widh wäghen och wardt förtrampat, och foghlanar vnder himmelen åto thet. Och somt föll på helleberghet, och tå thet vpgick, förtorkadhes thet, Ty thet hadhe ingen wätsko. Och somt föll jbland törne, och törnen gingo medh vp, och förquaffde thet. Och somt föll j godha jord, och thet gick vp, och giorde hundradhefall frucht. Tå han thetta sadhe, ropadhe han, Then ther haffuer öron til at höra, han höre.
	Tå frågadhe honom hans Läriungar, hurudana thenna lijknelsen war. Han sadhe til them, Jdher är giffuit weta Gudz Rikes hemligheet, Men them androm genom lijknelse, På thet at ändoch the see, skola the likwel icke see, Och ändoch the höra, skola the likwel icke förstå.
	Så är nu thenna lijknelsen. Sädhen är Gudz ord. Men the som widh wäghen, thet äro the som höra, sedhan kommer dieffuulen, och tagher bort ordet vthu theras hierta, at the icke troo skola och bliffua frelste. Men the som på helleberghet, thet äro the som, när the höra, anamma the ordet medh glädhe, och the haffua inga röter, the ther troo til en tijdh, och tå frestelsen på kommer, falla the ther jfrå. Men thet som föll jbland törnen, äro the som höra, och gå bortt, och warda förquaffde aff vmsorgher och rijkedomar, och lijffzens wellust, och bära ingen frucht. Men thet vthi godha jord, äro the som höra ordet, och behålla thet vthi itt ganska gott hierta, och bära frucht j tolamodh.
	Men ingen vptender itt liws och skyler thet vnder någhot kaar, eller setter vnder bencken, Vthan setter thet på liwsastakan, at the som ingå, skola få see liwset. Ty thet är intet lönlighit, som icke skal warda vppenbart, Och intet fördoldt, thet icke skal kunnogt warda, och vpkomma skal j liwset. Seer för then skul til, huru j hören. Ty then ther haffuer honom warder giffuit, och then ther intet haffuer, thet han menar sigh haffua, thet skal ock taghas jfrå honom.
	Så gingo til honom hans modher och hans brödher, och kunde doch icke komma til honom för folcket skul. Tå wardt honom bodhat, och sagdt, Tijn modher och tine brödher stå här vthe och wilia see tigh. Swaradhe han och sadhe til them, Mijn modher och mine brödher äro thesse, som höra Gudz ord och görat.
	Så begaff thet sigh på en dagh, at han steegh vthi itt skep medh sina Läriungar, och sadhe til them, Lät oss fara offuer siön, Och the ladhe vthaff. Sedhan widh the foro offuer, sompnadhe han. Och ther reeste vp itt stoort wädher på siön, och the förfyltes, och woro j stoor fara. Tå gingo the til och weckte honom vp, säyandes, Mestar, Mestar, wij förgåås. Tå stoodh han vp, och nepste wädhret och watnens wågh. Och så wende thet igen, och bleff stilla. Och han sadhe til them, Hwar är idhor troo? Men the fruchtadhe och förundradhe, säyandes emellan sigh, Hoo må thenne wara? Ty han biwdher bådhe wädhrena och watnena, och the lydha honom? Och the foro til the Gadareners egnd, hwilken är twert offuer Galileen.
	Och tå han vthgången war aff skepet på landet, mötte honom en man vthaff stadhen, hwilken dieffuulen hafft hadhe j long tijdh, och han hadhe ingen klädher på, ey heller bleff j hwsen, vthan j griffter. Tå han sågh Jesum, ropadhe han och föll fram för honom, och sadhe medh högha röst, Hwadh haffuer iagh göra medh tigh Jesu thens Högsta Gudz Son? Jagh bedher tigh, at tu icke quäl migh, Ty han bödh them orena Andanom, at han skulle fara vthaff mannenom, Ty han hadhe lenge plåghat honom. 

#1281 Och han wardt bunden j kädhior, och förwarat j fiätrar, och sleet sönder banden, och wardt driffuen aff dieffuulen bortt j öknen.
	Tå frågadhe Jesus honom, och sadhe, Hwadh är titt nampn? Han sadhe, Legio, Ty monge diefflar woro inkompne j honom. Och the bådho honom, at han icke skulle biwdha them fara vthi affgrunden. Men ther war en stoor swijna hiord, som ther gick och födde sigh på berghet. Tå bådho the honom, at han wille tilstädhia them fara in j swijnen. Och han tilstadde them thet. Tå foro diefflanar vthu menniskionne, och foro in vthi swijnen. Och hiorden brådstörte sigh vthi siön, och fördrenckte sigh. Men när the som wachtadhe swijnen, sågho hwadh ther skeedde, flydde the, och båro tijdhenden j stadhen och på bygdena.
	Tå gingo the vth, til at see hwadh ther skeedt war, och komo til Jesum, och funno mannen ther diefflanar vthaff farne woro, klädd och widh sijn sinne, sittiande widh Jesu fötter, och wordo förfäradhe. Och the som thet seedt hadhe, förkunnadhe them teslikes, huruledes then besatte war helbregda worden. Och hele hopen aff the Gadarener bådho honom, at han wille fara jfrå them. Ty them war en stoor reddhoghe på kommen. Tå steegh han til skeps, och foor tilbaka igen. Men mannen ther diefflanar woro vthaff farne, badh honom, at han måtte bliffua när honom. Men Jesus sende honom jfrå sigh, säyandes, Gack vthi titt hws igen, och sägh vthaff, huru stoor ting Gudh medh tigh giordt haffuer. Och han gick bortt och förkunnadhe offuer hela stadhen, huru stoor ting Jesus hadhe giordt medh honom.
	Och thet begaff sigh, tå Jesus kom igen, vndfick honom folcket, Ty alle wente effter honom. Och sij, ther kom en man som heet Jairus, och war en Öffuerste för Synagogon, han föll nedh för Jesu fötter, bidhiandes honom, at han wille gå j hans hws, Ty han hadhe ena eenda dotter widh tolff åra gammul, och hon begynte siälas. Men j wäghen widh han gick tijt, trengde honom folcket.
	Och een quinna som blodhgång hadhe hafft j tolff åår, och hadhe förtäärdt alt thet hon åtte på läkiare, och kunde doch botas aff ingom, gick baak effter, och toogh på hans klädhefåll, Och strax stilladhes hennes blodhgång. Och Jesus sadhe, Hoo är then som toogh på migh? Tå the alle nekadhe, sadhe Petrus, och the medh honom woro, Mestar, Folcket trenger tigh och omakar tigh, och tu sägher, Hoo toogh på migh? Tå sadhe Jesus, Någhor haffuer jw taghit på migh, Ty iagh kende, at krafft gick aff migh. Tå quinnan sågh, at thet icke war lönlighit, kom hon skelffuande, och föll nedh för hans fötter, och förkunnadhe för allo folckena, för hwadh saak skul hon hadhe taghit på honom, och huruledhes hon bleff strax helbregda. Tå sadhe han til henne, War tröst mijn dotter, tijn troo haffuer frelst tigh, Gack medh fridh.
	Widh han än nu taladhe, kom en vthaff Öffuerstans hws för Synagogon, säyandes til honom, Tijn dotter är dödh, gör icke Mestaren omak. Tå Jesus hörde thet ordet, sadhe han til pijghonnes fadher, Rädz intet, vthan troo allenast, och hon warder helbregda. Tå han kom j hwset, stadde han ingom ingå medh sigh, vthan Petrum, Jacobum och Johannem, och fadhren och modhren til pijghona. Men the greto alle och jämradhe sigh offuer henne. Tå sadhe han, Gråter icke, pijghan är icke dödh, men hon soffuer. Tå giorde the spee aff honom, wel wetandes at hon war dödh. Men han dreff them alla vth, och toogh henne widh handena, och ropadhe seyandes, Pijgha statt vp. Och hennes Ande kom igen, och hon stoodh strax vp. Och han bödh giffua henne maat. Och hennes föräldrar förskrecktes. Men han bödh them, at the ingom säya skulle, hwadh ther skeedt war.

		IX. Capitel.
#1282 
SEdhan kalladhe (Jesus) tilhopa the Tolff, och gaff them macht och wold offuer alla diefflar, och at the siwkdomar bota kunde. Och sende them vth til at predica Gudz Rike, och göra the siwka helbregda. Och sadhe til them, Tagher intet medh idher til wägs, icke käp eller skräppo, icke brödh, icke penningar, haffuer ey heller twå kiortlar. Och j hwadh hws j ingåån, ther bliffuer til tess j draghen tädhan. Och hwilke icke anamma idher, så gåår vthaff then stadhen, och skudden ock stofftet aff idhra fötter, til witnesbyrd offuer them. Och the gingo vth och wandradhe om kring j byianar, predicadhe Euangelium, och giorde helbregda allestädz.
	Tå fick Herodes Tetrarcha höra alt thet som bedreffs aff honom. Och honom begynte mishagha. Ty thet sadhes aff somlighom, at Johannes war vpstånden aff dödha. Aff somlighom, at Elias war vppenbarat. Aff somlighom, at någhon Prophet aff the gamla war vpstånden. Och Herodes sadhe, Johannem haffuer iagh halshugget. Men hoo är thenne, ther iagh sådant aff hörer? Och begäradhe see honom.
	Och Apostlanar komo igen, och förtalde honom alt thet the giordt hadhe. Tå toogh han them medh sigh, och gick affsidhes vthi ena ödhemark, som ligger widh then stadhen, som kallas Bethsaida. Tå folcket thet förnam, komo the effter honom. Och han vndfick them, och taladhe medh them om Gudz Rike, och giorde them helbregda som thet behöffde. Men daghen begynte warda framlidhen.
	Tå gingo the Tolff fram, och sadhe til honom, Lät folcket jfrå tigh, at the gå vthi köpstädherna och nesta bygdena, ther the mågha gästa och finna maat, Ty wij äre här j ödhemarkenne. Han sadhe til them, Giffuer j them äta. Tå sadhe the, Wij haffue icke flere brödh än fem, och twå fiskar, vthan at wij gå bortt, och köpe maat til alt thetta folcket (Och woro the icke longt jfrå fem tusend män) Tå sadhe han til sina Läriungar, Läter them settia sigh nedh, j hwart maatskapet femtiyo. Och the giorde så, och läto them alla settia sigh nedh. Tå toogh han the fem brödh, och the twå fiskar, vplyffte sijn öghon j himmelen, tackadhe ther offuer, brööt, och fick Läriunganar, at the skulle sedhan leggiat fram för folcket. Och the åto alle, och wordo mätte. Sedhan wardt vptaghit thet som them offuerlop, tolff korghar fulle medh stycker.
	Och thet begaff sigh, tå han war allena j sina böner, woro ock någhre hans Läriungar medh honom, them frågadhe han, och sadhe, Hwem säya folcket migh wara? Tå swaradhe the, och sadhe, Johannem Baptistam. Somlighe Eliam. Och somlighe, at någhon Prophet aff the gamla är vpstånden. Tå sadhe han til them, Hwem säyen tå j migh wara? Swaradhe Petrus, och sadhe, Tu äst Gudz Christ. Och han hotadhe them, och förbödh, at the skulle thet någhrom säya, och sadhe, Menniskionnes Son moste mykit lijdha, och bortkastas aff the Äldsta och öffuersta Presterna och Scrifftlärda, och dräpas, och tridie daghen vpstå igen.
	Sadhe han ock til them alla, Hwilken migh effterfölia wil, han wedhersäye sigh sielff, och taghe sitt korss på sigh hwar dagh, och fölie migh. Ty then som wil behålla sitt lijff, han skal mista thet. Och hoo som mister sitt lijff för mina skul, han skal thet behålla. Och hwadh kommer thet menniskionne til godho, om hon wunne hela werldena, och förtapar sigh sielff, eller gör skadha på sigh sielff? Hwilken som blyies widh migh och mijn ord, widh honom skal ock menniskionnes Son blyias, tå han kommer j sijn och sins Fadhers, och the helgha Änglars herlighet. Men iagh sägher idher för wisso, at någhre äro aff them som här stå, the ther icke skola smaka dödhen, til tess the få see Gudz Rike.
	Så begaff thet sigh widh otta daghar effter thenna orden, at han toogh 

#1283 til sigh Petrum och Johannem och Jacobum, och gick vp på itt bergh til at bidhia. Och widh han badh, wardt hans ansichte förwandlat, och hans klädnat war hwijt och skijnande. Och sij, twå män taladhe medh honom, som woro Moses och Elias, och syntes j herligheet, och taladhe om hans affgång som han fulborda skulle j Jerusalem. Men Petrus och the medh honom woro, förtyngdes aff sömpn. Tå the vpwakadhe, sågho the hans klarheet, och the twå män stå när honom.
	Och thet begaff sigh, tå the gingo jfrå honom, sadhe Petrus til Jesum, Mestar, oss är gott här wara, Lät oss göra här tree hyddor, een til tigh, och een til Mosen, och een til Eliam. Och wiste icke hwadh han sadhe. Och widh han så sadhe, kom en skyy, och kringskygde them. Och the wordo förfäradhe widh the wordo inweffuadhe j skyyn. Och een röst hördes vthu skynom, then ther sadhe, Thenne är min elskelighe Son, HONOM hörer. Och j thet samma rösten hördes, funno the Jesum wara allena. Och the tijgde, och förkunnadhe ingom j the daghar någhot aff thet the seedt hadhe.
	Så hende sigh daghen ther effter, tå the gingo nedh aff berghet, mötte honom mykit folck. Och sij, en man aff folcket ropadhe, och sadhe Mestar, iagh bedher tigh see til min son, Ty han är mitt eenda barn, Sij, Anden begriper honom, och strax ropar han, och han sliter honom, så at han fradhgas, och han faar medh nödh jfrå honom, tå han honom slitit haffuer. Och iagh badh tina Läriungar, at the skulle vthdriffua honom, och the kunde icke. Tå swaradhe Jesus, och sadhe, O tu otroghna och genstortigha slechte, huru lenge skal iagh wara när idher, och lijdha idher? Haff tin son hijt. Och widh han nu framgick, reeff och sleet dieffuulen honom. Men Jesus nepste then orena Andan och giorde pilten helbregda, och fick honom sinom fadher igen. Och alle wordo förskreckte offuer Gudz herligheet.
	Tå alle vndradhe på alt thet han giorde, sadhe han til sina Läriungar, Fatter thessa orden vthi idhor öron, Ty thet skal skee, Menniskionnes Son warder offuerantwardat j menniskiors hender. Men the förstodho icke thetta ordet, och thet war fördoldt för them, at the thet icke kunde förstå. Och the fruchtadhe at frågha honom om thet ordet.
	Och kom jbland them en tancke, hwilken thera skulle störst wara. Tå Jesus sågh theras hiertas tanckar, toogh han itt barn, och stelte thet när sigh, och sadhe til them, Hwilken som anammar thetta barnet j mitt nampn, han anammar migh. Och then migh anammar, han anammar honom som migh sendt haffuer. Men then ther minst är jbland idher alla, han skal wara störst.
	Tå swaradhe Johannes, och sadhe, Mestar, Wij sågho en som vthdreff diefflar vnder titt nampn, och wij förbudhom honom thet, effter thet han icke fölier medh oss. Sadhe Jesus til honom, Förbiudher honom intet, Ty then ther icke emoot oss är, han är medh oss.
Och thet begaff sigh, tå tijdhen fulbordat war, at han skulle hädhan taghen warda, wende han sitt ansichte til at fara åt Jerusalem. Och han sende bodh fram för sigh. The gingo och komo in til en stadh, som the Samariter vthi boodde, at the skulle redha för honom. Och the vndfingo honom intet, Ty han hadhe wendt sitt ansichte til at dragha til Jerusalem. Tå hans Läriungar, Jacobus och Johannes thet sågho, sadhe the, HErre, wilt tu, så wilie wij säya, at eelden måtte komma nedh aff himmelen, och förtära them, såsom ock Elias giorde? Men Jesus wende sigh om, och nepste them, säyandes, J weten icke hwars Andas j ären? Ty menniskionnes Son är icke kommen til at förderffua menniskionars siälar, vthan til at frelsa them. Och the gingo tädhan vthi en annan byy.
	Och thet begaff sigh, widh the gingo på wäghen, sadhe en til honom, Jagh wil fölia tigh hwart tu gåår. Sadhe Jesus til honom, Räffuanar 

# 1284 haffua kulor, och foghlanar vnder himmelen neste, Men menniskionnes Son haffuer icke, ther han kan luta sitt hoffuudh til.
	Men han sadhe til en annan, Fölgh migh. Tå sadhe han, HErre, lät migh först gå bortt, och begraffua min fadher. Tå sadhe Jesus til honom, Lät the dödha begraffua sina dödha, Men tu gack, och förkunna Gudz Rike.
	En annar sadhe, HErre, Jagh wil fölia tigh, Men lät migh först gå och skilia migh jfrå them som j mitt hws äro. Sadhe Jesus til honom, Hwilken som setter sijn hand til ploghen och seer tilbaka, han är icke bequem til Gudz Rike.

		X. Capitel.
SEdhan skickadhe HErren vth andra siwtiyo, och sende them twå och twå fram för sigh j alla städher och rwm, tijt han komma wille, och sadhe til them, Sädhen är stoor, men arbetarenar äro fåå, Bedher för then skul Sädhennes Herra, at han vthsender arbetare j sina Sädh, Gåår, sij, iagh sender idher såsom Lamb jbland Vlffuar. Bärer ingen säck, ey heller skreppo, ey heller skoor, och helser ingen j wäghen. Vthi hwadh hws j kommen, sägher först, Fridh ware thesso huse. Och om ther någhor är fridzens barn, så skal idhar fridh bliffua på honom. Hwar ock icke, så kommer han til idher igen. Vthi thet samma hws bliffuer, äter och dricker hwadh idher föresets, Ty arbetaren är sijn löön werd.
	Gåår icke vthu hws j hws. Och vthi hwadh stadh j kommen och the anamma idher, äter hwadh idher föresets, och görer the siwka helbregda, som ther äro, Och sägher til them, Gudz Rike är kommet hardt när idher. Vthi hwadh stadh j kommen, och the icke anamma idher, så gåår vth på hans gator, och sägher, Thet stofft som lodde widh oss aff idhar stadh, skake wij aff på idher. Doch skolen j weta, at Gudz Rike war kommet hardt när idher. Jagh sägher idher, at Sodome skal dreghelighare warda på then daghen, än them stadhenom.
	Wee tigh Chorazin, wee tigh Bethsaida, Ty hadhe sådana kraffter warit giorda vthi Tyro och Sidon, som the giorda äro vthi idher, longo sedhan hadhe the sittit vthi säck och asko, och giordt synda bätring. Doch skal Tyro och Sidoni drägelighare warda på Domenom än idher. Och tu Capernaum, som vphäffuen äst alt in til himmelen, tu skalt nedherstördt warda til heluete. Hwilken idher hörer, han hörer migh. Och then idher förachtar, han förachtar migh, Men then migh förachtar, han förachtar honom som migh sendt haffuer.
	Men the siwtiyo komo igen med glädhi, och sadhe, HErre, Diefflanar äro oss ock vnderdånighe j titt nampn. Tå sadhe han til them, Jagh sågh Satanam falla aff himmelen, såsom en liungeeld. Sij, iagh haffuer giffuit idher macht at trampa på Ormar och Scorpioner, och offuer all fiendans krafft, och idher skal intet warda skadhandes. Doch frögder idher icke ther aff, at Andanar äro idher vnderdånighe, Vthan frögder idher, at idhor nampn äro scriffuin j himmelen.
	J samma stundenne, frögdadhe sigh Jesus j Andanom, och sadhe, Jagh prijsar tigh Fadher, himmelens och jordennes HERRE, at tu haffuer thetta fördoldt för the wijsa och kloka, och haffuer thet vppenbarat för the fåkunnigha, Ja Fadher, Ty så haffuer warit behaghelighit för tigh. All ting äro migh antwardat aff minom Fadher. Och ingen weet hoo Sonen är, vthan Fadhren, Och hoo Fadhren är, vthan Sonen, och then som Sonen wil thet vppenbara.
	
#1285
	Och han wende sigh om til sina Läriungar affsidhes, och sadhe, Saligh äro the öghon, som see thet j seen, Ty iagh sägher idher, Monge Propheter och Konungar, åstundadhe see thet j seen, och fingo doch icke seet, och höra thet j hören, och fingo doch icke hörat.
	Och sij, en Lagklook stoodh vp, och frestadhe honom, säyandes, Mestar, hwadh skal iagh göra, at iagh må få ewinnerlighit lijff? Tå sadhe han til honom, Hwadh är scriffuit j Laghen? Huru lääs tu? Swaradhe han och sadhe, Tu skalt elska tin HErra Gudh aff alt titt hierta, och aff allo tinne siäl, och aff alla tina kraffter, och aff allom tinom hogh. Och tin nästa som tigh sielff. Tå sadhe han til honom, Retteligha swaradhe tu, gör thet, så fåår tu leffua. Tå wille han göra sigh siellfuan rettferdighan, och sadhe til Jesum, Hwilken är tå min näste?
	Tå swaradhe Jesus, och sadhe, En man foor nedh aff Jerusalem til Jericho, och kom j röffuare hender, Och the klädde aff honom, och sargadhe honom, och gingo tädhan, och läto honom liggia halffdödhan. Så hende sigh, at en Prest foor nedher åt samma wäghen, och tå han fick see honom, gick han fram om honom. Sammalunda ock en Leuit, tå han kom til thet samma rwmet, gick han fram, och sågh på honom, och gick sedhan fram om honom. Men en Samaritan kom samma wäghen, och kom til honom. Och när han sågh honom, warkunnadhe han sigh offuer honom, och gick til, och förbandt hans såår, och gööt ther olio och wijn in, och ladhe på sin öök, och förde honom til herberghe, och skötte honom. Then andra daghen foor han tädhan, och toogh fram twå penningar, och gaff werdenom, och sadhe til honom, Skööt honom, och hwadh tu meer kostar på honom, wil iagh betala tigh, när iagh kommer igen. Hwilken aff thessa tree, synes tigh nu haffua warit hans näste, som för röffuarenar kommen war? Sadhe han, Then som bewijste honom barmhertigheet. Tå sadhe Jesus til honom, Gack, och gör tu sammaledhes.
	Men thet begaff sigh tå the wandradhe, gick han vthi en liten stadh, och een quinna benemd Martha, vndfick honom vthi sitt hws. Och hon hadhe een syster benemd Maria, Hon satte sigh widh Jesu fötter, och hörde hans ord. Men Martha bekymradhes medh ijdkeligh tienst. Hon gick fram, och sadhe, HErre, Sköter tu intet ther om, at mijn syster läter migh tiena allena? Så sägh henne nu, at hon hielper migh. Swaradhe Jesus, och sadhe til henne, Martha, Martha, tu haffuer vmsorgh och bekymmer om mongahanda, Men itt är nödhtorfftigt. Maria haffuer vthkorat then godha delen, hwilken henne icke skal jfrå taghas.

		XI. Capitel.
OCh thet begaff sigh, at han badh vthi itt rwm. Tå han wende igen, sadhe en aff hans Läriungar til honom, HErre, lär oss bidhia, såsom ock Johannes lärde sina Läriungar. Tå sadhe han til them, När j bidhien, säyen så. Fadher wår, som äst j himmelen. Helghat warde titt nampn. Tilkomme titt Rike. Skee tin wilie, så på jordenne som j himmelen. Giff oss altijdh wårdt daghligha brödh. Och förlåt oss wåra synder, ty ock wij förlåte allom som oss skyllighe äro. Och inleedh oss icke vthi frestelse. Vthan frels oss jfrå ondo.
	Och sadhe han til them, Hwilken är jbland idher som haffuer en wen, och han gåår til honom om midnatz tijdh, och sägher til honom, Käre wen, låna migh try brödh, Ty min wen är kommen til migh, wäghfarande, och iagh haffuer intet leggia för honom. Och then som innan före är, swarar

#1286 och sägher, Gör migh icke omak, dören är nu stengd, och mijn barn äro med migh j säng, iagh kan icke stå vp och få tigh thet. Jagh sägher idher, Om han än icke vpståår, och fåår honom thet, therföre at han är hans wen, likwel therföre at han så träghen är, ståår han vp, och fåår honom så mykit han behöffuer.
	Så sägher ock iagh idher, Bedher, och idher skal giffuit warda. Söker, och j skolen finna. Klapper, och idher skal warda vplätit. Ty then ther bedher, han fåår, och then ther söker, han finner, och then ther klappar, honom warder vplåtet. Huilken jbland idher är then fadher, om hans son bedhes brödh aff honom, som giffuer honom en steen? Eller om han bedhes fisk, mon han giffua honom en Orm för fisk? Eller om han bedhes ägg, mon han få honom en Scorpion? Kunnen nu j som onde ären, giffua idhor barn godha gåffuor, Huru mykit meer skal idhar himmelske Fadher giffua then helgha Anda, them som bidhia honom.
	Och han vthdreff en dieffuul som war en dumbe. Och när dieffuulen war vthdriffuen, taladhe dumben. Och folcket förundradhe sigh. Men somlighe aff them sadhe, Han vthdriffuer diefflar medh Beelzebub, diefflanars Öffuersta. Och somlighe frestadhe honom, begärandes aff honom tekn aff himmelen. Men effter han wiste theras tanckar, sadhe han til them, Huart och itt Rike, som syndrar sigh emoot sigh sielfft, thet warder förödt, och hws faller på hws. Är ock nu Satan syndrat emoot sigh sielff, Huru warder tå hans Rike ståndandes? effter j säyen at iagh vthdriffuer diefflar medh Beelzebub. Men om iagh vthdriffuer diefflar medh Beelzebub, medh hwem driffua tå idhor barn them vth? Therföre skola the wara idhre Domare, Men om iagh vthdriffuer diefflar medh Gudz finger, så är jw Gudz Rike kommet til idher.
	Tå en starck bewäpnat bewarar sitt hws, så bliffuer thet j fridh som han ågher. Men ther en starckare tilkommer, och offuerwinner honom, tagher han bortt all hans wapn ther han tröste vppå, och skiffter hans rooff. Then icke medh migh är, han är emoot migh, och then icke församlar medh migh, han förskingrar.
	När then orene Anden gåår vth aff menniskionne, wandrar han kring om torra platzer, söker effter huilo och finner ingen. Tå sägher han, Jagh wil komma igen vthi mitt hws ther iagh vthgick. Och när han kommer, finner han thet reent sopat, och wel tilpyntat. Tå gåår han åstadh, och tagher til sigh siw andra Andar, som skadheligharen äro än han, och the gå ther in och boo ther, Och then menniskionnes sijdsta, warder werre än thet första.

	Och thet begaff sigh, tå han thetta sadhe, hooff een quinna sina röst vp jbland folcket, och sadhe til honom, Saligh är then quedhen som tigh burit haffuer, och the spenar som tu dijt haffuer. Men han sadhe, Ja, Salighe äro the som höra Gudz ord, och göma thet.
	Tå folcket trengdes in til, begynte han säya, Thetta är itt ondt slechte, The begära tekn, och tekn skal them icke giffuit warda, vthan Jone Prophetes tekn. Ty såsom Jonas war the Niniuiter itt tekn, så skal ock menniskionnes Son wara thesso slechte. Drotningen aff Södherlanden, skal vpstå på Domen medh the män aff thetta slechtet, och skal fördöma them. Ty hon kom jfrå werldennes enda til at höra Salomons wijsdom. Och sij, här är meer än Salomon. The Niniuitiske män skola vpstå på Domen medh thetta slechtet, och skola fördöma thet, Ty the giorde bätring effter Jone predican. Och sij, här är meer än Jonas.
	Jngen vptender itt liws, och setter thet vthi någhot heemlighit rwm, eller vnder een skeppo, Vthan på liwsastakan, at the som inkomma, skola få see aff liwset. Öghat är kropsens liws, När nu titt ögha är enfalligt, så warder ock all tin krop liws. Är thet ock argt, så warder ock tin krop mörk. 

#1287 Therföre see til, at liwset som j tigh är, icke warder mörker. Om nu tin krop är allsammans liws, och haffuer ingen deel aff mörkret, så warder han allersamman liws, och vplyser tigh såsom en klaar liungeeld.
	Och widh han taladhe, badh honom en Pharisee, at han skulle få sigh maat medh honom. Tå gick Jesus in medh honom, och satte sigh til boordz. Men tå Phariseen sågh, at han icke twådde sigh förr än han gick til boordz, förundradhe han sigh. Tå sadhe HErren til honom, J Phariseer gören reent thet som vthwertes är på dryckekaret och fatet, och thet inwertes är j idher, är fult medh rooff och ondsko. J dårar, then som giorde thet vthwertes är, haffuer han ock icke giordt thet inwertes är? Doch giffuer almoso aff thet j haffue, Och sij, så äro idher all ting reen.
	Men wee idher Phariseer, Ty j gören tiyend aff mynto och rwto och allahanda kåål, och Domen och Gudz kärleek läten j bliffua tilbaka. Ja, man moste thetta göra, och doch thet andra icke låta.
	Wee idher Phariseer, Ty j sittien gerna fremst j Synagogorna, och wilien helsadhe warda på torghet.
	Wee idher Scrifftlärde och Phariseer, j skrymtare, Ty j ären såsom the griffter som intet synas, ther folcket gåår vppå, och weet ther intet aff. Tå swaradhe en aff the Lagkloka, och sadhe til honom, Mestar, Tu försmädher ock oss medh thenna orden. Tå sadhe han, Wee ock idher j Laghkloke, Ty j leggen byrdor på menniskionar, hwilka the icke dragha kunna, och j taghen icke siellfue på byrdona, medh itt idhart finger.
	Wee idher j som byggen the Propheters griffter, Men idhre fädher slogho them jhiäl. Sannerligha j betyghen, at j hållen ther aff som idhre fädher giordt haffua, Ty the slogho them jhiäl, och j byggen theras griffter vp.
	Therföre sägher ock Gudz wijsdom, Jagh skal senda til them Propheter och Apostlar, och aff them skola the någhra dödha och förfölia, På thet at aff thetta slechtet skal vthkraffdt warda alla Propheters blodh, som vthgutin är, sedhan werlden war skapat, jfrå Abels blodh in til Zacharie blodh, som förgiordes emellan Altaret och Templet. Wisseligha, sägher iagh idher, warder thet vthkraffdt aff thetta slechtet.
	Wee idher j Lagkloke, Ty j haffuen fått nyckelen til förståndet, siellfue gå j intet in, och förweghren them som ingå wilia.
	När han nu thetta sadhe til them, begynte the Lagkloke och Phariseer gå hårdt åt honom, och listeligha frågha honom om mong stycker med försååt, sökiandes effter at the någhot weedha kunde aff hans munn, ther the måtte beklagha honom före.

		XII. Capitel.
NÄr nu församlat wardt otaligha mykit folck, så at the trampadhe på hwar annan, begynte han säya til sina Läriungar först, Tagher idher wara för the Phariseers swrdeegh, som är skrymterij, Ty intet är fördoldt som icke warder vppenbarat, och intet lönlighit, som icke vpkommer. Therföre huadh j sagdt haffuen j mörkret, thet skal warda hördt j liwset, och thet j talat haffuen j örat j kamranar, thet skal predicat warda offuan på taken.
	Men iagh sägher idher minom wenom, Rädhens icke för them som dödha kroppen, och sedhan haffua the intet hwadh the meer göra kunna. Men iagh wil wisa idher hwem j skolen rädhas. Rädhens honom, som sedhan han dödhat haffuer, haffuer han ock macht at bortkasta til heluete. Ja, sägher iagh idher, honom rädhens. Köpas icke fem sperffuer för twå småpenningar? Och en aff them är icke förgäten för Gudhi. Ja, idhor hoffuudhhåår 

#1288 äro ock all reknat. Therföre fruchter idher intet, j ären bätre än monga sperffuer.
	Men iagh sägher idher, Hwilken migh bekenner för menniskior, honom skal ock menniskionnes Son bekenna in för Gudz Änglar, Men then migh nekar för menniskior, han skal ock nekat warda för Gudz Änglar. Och then ther talar itt ord emoot menniskionnes Son, thet skal warda honom förlåtit. Men then som hädher then helgha Anda, thet skal icke förlåtas.
	När the nu dragha idher fram j Synagogorna och för Offuerheten, och för the Welligha, Haffuer ingen vmsorgh, hwadh och huruledhes j swara, eller hwadh j säya skolen, Ty then helghe Ande skal lära idher j samma stundenne hwadh j säya skolen.
	Tå sadhe en aff folcket til honom, Mestar, sägh minom brodher, at han byter medh migh arffuedelen. Sadhe han til honom, Menniskia, hoo haffuer skickat migh til Domare eller skifftare offuer idher? Och han sadhe til them, Seer til, och tagher idher wara för girigheet, Ty eens menniskios lijff henger icke ther på, at hon monga äghodelar haffuer. Och sadhe han een lijknelse til them, säyandes.
	Thet war en rijker man, hwilkens åker baar frucht noogh, Tå tenckte han widh sigh sielff, säyandes, Hwadh skal iagh göra? Ty iagh haffuer icke ther iagh kan leggia mina frucht vthi. Och sadhe, Thetta wil iagh göra, Jagh wil rijffua om kull mina ladhor, och byggia vp större, och tijt wil iagh församla alt thet migh wext är, och mina äghodelar. Och säya til mina siäl, Siäl, tu haffuer mykit gott förwarat in til mong åår, gör tigh godha daghar, äät, drick, war gladh. Men Gudh sadhe til honom, Tu dåre, j thenna natt skal man kalla tina siäl jfrå tigh, Hoo skal tå få thet tu tilreedt haffuer? Altså gåår thet ock honom, som sigh församlar äghodelar, och icke är rijk för Gudhi.
	Och han sadhe til sina Läriungar, Therföre sägher iagh idher, haffuer icke vmsorgh för idhart lijff, hwadh j äta skolen, Eller för idhar krop, hwadh j skolen klädha idher medh. Lijffuet är meer än maten, och kroppen meer än klädhen. Seer på korpanar, ty the såå intet, ey heller vpskära, the haffua huarken kellare eller ladho, och Gudh födher them, Huru mykit äre j bätre än foghlanar?
	Hwilken aff idher kan medh sijn vmsorgh föröka til sin wäxt en alen? Kunnen j nu icke thet som minst är, Hwarföre haffuen j tå vmsorgh för thet andra? Seer på Lilionar huru the wexa, the arbeta intet, och ey heller spinna. Men iagh sägher idher, Jcke Salomon j all sijn herligheet war så klädd, som een aff them.
	Effter thet Gudh så klädher gräset, som jdagh wexer på markenne, och j morghon kastas j vgnen, Huru mykit meer skal han klädha idher, j kleentroghne? Therföre frågher ock j intet effter, hwadh j skolen äta eller dricka, Och farer icke j högdena, Ty effter alt thetta sökia Hedhninganar j werldenne. Men idhar Fadher weet wel, at j sådant behöffuen. Vthan söker heller effter Gudz Rike, så faller idher alt thetta til.
	Fruchta tigh icke tu klene hiord, Ty idhars Fadhers godhwilie är så, at han wil giffua idher Riket. Sälier hwadh j haffuen, och giffuer almoso. Görer idher säcker som icke föråldras, en skatt som aldrigh minskas j himmelen, ther tiuffuen aldrigh tilkommer, ey heller någhon maal förderffuar. Ty ther idhar skatt är, ther bliffuer ock idhart hierta.
	Läter idhra lender wara vmgiordadhe, och idhor liws brinnande. Och warer j the menniskior lijke som wenta sin Herra, tå han igen komma skal jfrå bröllopet, At när han kommer och klappar, låta the honom strax vp. Salighe äro the tienare, huilka Herren finner wakandes, tå han kommer. Sannerligha sägher iagh idher, Han skal vpskörta sigh, och läta them sittia til boordz, och han skal tå gå och tiena them.

#1289
	Och om han kommer vthi then andra wäckten, och vthi then tridie wäckten, och finner så, Salighe äro the tienare. Men thetta skolen j weta, at om Hwssbonden wiste på hwadh stund tiuffuen komma skulle, förwisso wakadhe han, och icke tilstadde vpbryta sitt hws. Therföre warer ock j redho. Ty then stund j icke tencken, skal menniskionnes Son komma.
	Tå sadhe Petrus til honom, HErre, sägher tu til oss thenna lijknelsen, eller ock til alla? Tå sadhe HErren, Hwar finner man en troghen och snell Skaffare, then hans Herre setter offuer sitt tienistafolck, at han them j rettan tijdh giffuer hwadh them behörer, Saligh är then tienaren, then Herren finner så göra, tå han kommer, Sannerligha sägher iagh idher, han skal settia honom offuer alt thet han ågher. Men om then tienaren sadhe j sitt hierta, Min Herre dröyer fast at komma igen, Och begynte slå tienarenar, och tienarinnonar, och äta och dricka och warda drucken, Så kommer thens tienarens Herre, på then daghen han thet sigh icke förmodhar, och på then stundenne then han icke weet, och skal hugga honom j stycker, och skal settia hans lott medh the otroghna.
	Men then tienaren som wiste sins Herras wilia, och icke bereedde sigh, och icke giorde effter hans wilia, han skal lijdha mykin hugg. Men then ther icke wiste, och giorde doch thet som hugg werdt war, han skal fåå hugg lijdha. Ty them som mykit giffuit är, aff honom skal mykit warda vthkraffdt, Och hwem mykit befalt är, aff honom skal warda mykit eskat.
	Jagh är kommen til at vptenda en eeld på jordenne, och hwadh wil iagh heller, än at han allaredho brunne, Men iagh moste medh een döpelse döpas, och huru ängslas iagh til tess hon fulbordat warder? Menen j at iagh är kommen til at senda fridh på jordena? Ney sägher iagh idher, Vthan wisseligha twedregt. Ty här effter skola fem wara skilachtighe vthi itt hws, tree emoot twå, och twå emoot tree. Fadhren skal wara emoot sonen, och sonen emoot fadhren, Modhren emoot dotterna, och dottren emoot modherna, Swäran emoot sina sonahustru, och sonahustrun emoot sina swäro.
	Sadhe han ock til folcket, När j få see en skyy vpgå wester vth, strax säyen j, Regn kommer, och thet skeer så. Och när j see sönnanwädher blåsa, säyen j, Thet bliffuer warmt, och thet skeer så. J skrymtare, Himmelens och jordennes skepelse kunnen j bepröffua, Hwj pröffuen j icke tå thenna tijdhen, Hwj dömen j icke ock vthaff idher siellfua hwadh rett är?
	När tu nu gåår medh tin trättobrodher til Öffuerstan, så winlegg tigh j wäghen, at tu bliffuer honom frij, At han til ewentyrs icke dragher tigh fram för Domaren, och Domaren antwardar tigh Stockmestaren, och Stockmestaren kastar tigh j fängelsen. Jagh sägher tigh, Tu warder ther icke vthkommandes, til tess tu betalat haffuer then yttersta skärffuen.

		XIII. Capitel.
PÅ samma tijdh, woro ther någhre tilstädhes, som bodadhe honom om the Galileer, hwilkas blodh Pilatus hadhe blandat medh theras offer. Tå swaradhe Jesus, och sadhe til them, Menen j at thenne Galileer woro syndare för alla Galileer, effter the sådant lidho? Ney sägher iagh idher, Vthan om j icke bätren idher, skolen j alle sammalunda förgåås, Eller the adherton som tornet j Siloha föll vppå, och drap them, Menen j at the brotzlighe woro för alla menniskior som boo j Jerusalem? Ney sägher iagh idher, Vthan om j icke bätren idher, skolen j alle sammalunda förgåås.

#1290
	Sadhe han ock thenna lijknelsen. En man hadhe itt Fikonaträä planterat j sin wijngård, och han kom och sökte frucht ther på, och fann ingen. Tå sadhe han til wijngårdzmannen, Sij, nu j try åår haffuer iagh kommet, och sökt frucht på thetta Fikonaträdh, och iagh finner ingen, Hugg thet bortt, Hwar effter skal thet förhindra jordena? Han swaradhe, och sadhe til honom, Herre, lät stå thet än nu j thetta året, så lenge iagh graffuer om kring thet, och gödher thet, om thet så kunde bära frucht, Hwar och icke, så hugg thet sedhan bortt.
	Och han lärde om Sabbathen vthi een Synagogo, Och sij, ther war een quinna, som hadhe hafft kranckhetennes Anda j adherton åår, och war krompen, och förmåtte icke vplyffta hoffuudhet. När Jesus sågh henne, kalladhe han henne til sigh, och sadhe til henne, Quinna, war frij aff tinne kranckheet. Och han ladhe sina hender på henne. Och strax reeste hon sigh vp, och prijsadhe Gudh. Tå swaradhe Öffuersten för Synagogon, och war wreedh, at Jesus heladhe på Sabbathen, och sadhe til folcket, Sex daghar äro ther j måghen arbeta på, kommen på them och låten hela idher, icke på Sabbathen.
	Tå swaradhe HErren honom, och sadhe, Tu skrymtare, löser icke hwar och en aff idher om Sabbathen sin oxa eller åssna jfrå krubbonne, och ledher bortt at watna? Måtte man tå icke lösa aff thetta bandet på Sabbathen thenna Abrahams dotter, hwilka Satan bundet haffuer, sij, nu j adherton åår? Och tå han thetta sadhe, skemde sigh alle, som honom emoot ståndet hadhe. Och alt folcket gladde sigh aff the herligha gerningar som giordes aff honom.
	Så sadhe han tå, Hwem är Gudz Rike lijkt, och widh hwadh skal iagh lijkna thet? Thet är lijkt widh itt Sinaps korn, som en man toogh och sådde j sin örtagård, och thet wexte och bleff itt stoort trää, och foghlanar vnder himmelen boodde på thes quistar.
	Och åter sadhe han, Widh hwadh skal iagh lijkna Gudz Rike? Thet är lijkt enom swrdeegh, hwilken een quinna toogh, och ladhe in vthi tree skeppor miöl, til tess thet swrnadhe altsammans. Och han gick jgenom städher och byiar och lärde, Och toogh wäghen åt Jerusalem.
	Och en sadhe til honom, HErre, äro the ock fåå som warda salighe? Tå sadhe han til them, Winlegger idher ther om, at j kunnen ingå jgenom then trånga porten, Ty monge (sägher iagh idher) skola sökia ther effter, at the må inkomma, och skola doch icke kunna. Sedhan Hwssbonden haffuer vpståndet, och lätet dören igen, och j begynnen stå vthe, och bulta på dören, säyandes, Herre, Herre, lät vp för oss. Och han swarar och sägher til idher, Jagh weet intet aff idher hwadhan j ären. Tå skolen j begynna säya, Wij haffuom ätit och drucket medh tigh, och tu haffuer lärdt på wåra gator. Och han skal säya, Jagh sägher idher, Jagh weet intet aff idher hwadhan j ären, Gåår jfrå migh alle j ogerningsmän, Och ther skal wara grååt och tandagnisslan, när j få see Abraham, Jsaac och Jacob och alla Propheterna j Gudz Rike, och idher vthdriffuas. Och the skola komma jfrå östan och westan, och noordan och sönnan, och skola sittia j Gudz Rike. Och sij, thet äro någhre ytterste, som skola warda the fremste, och någhre fremste, som skola warda the ytterste. Samma daghen gingo någhre Phariseer fram, och sadhe til honom, Skynda tigh, och gack hädhan, Ty Herodes wil dräpa tigh. Tå sadhe han tit them, Gåår och sägher them Räffuenom, Sij, iagh vthdriffuer diefflar, och helar j dagh och j morghon, och tridie daghen warder thet endat medh migh. Doch likwel moste iagh än nu wandra j dagh och j morghon, och offuermorghon, Ty thet kan icke wara, at en Prophet förgåås annorstädz än j Jerusalem.
	Jerusalem Jerusalem, tu som dräper Propheterna, och stenar them 

#1291 som sendas til tigh, Huru offta wille iagh församla tijn barn, lijkawist som foghlen sitt neste vnder sina wingar, och j willen icke? Sij, idhart hws skal warda idher ödhe, Och sägher iagh idher, at j skolen icke see migh til tess tijdhen kommer, at j warden säyandes, Welsignat är han som kommer j HERRANS nampn.

		XIIII. Capitel.
OCh thet hende sigh, at han kom vthi eens manz hws, som war en Öffuerste för the Phariseer om en Sabbath, til at få sigh maat, och the wachtadhe på honom. Och sij, een watusychtigh menniskia war ther för honom. Tå swaradhe Jesus, och sadhe til the Lagkloka och Phariseer, Må man någhon hela om Sabbathen? Och the tijgde. Men han toogh honom til sigh, och giorde honom helbregda, och lät gåån. Och han swaradhe, säyandes til them, Hwilkens idhars åssne eller oxe faller vthi brunnen, och gåår han icke strax til at dragha honom vth om Sabbaths daghen? Och the kunde intet swara honom ther til.
	Tå sadhe han ock til them som bodhne woro een lijknelse, merkiandes huru the sökte effter at sittia fremst, säyandes til them, När tu bliffuer budhin aff någhrom til bröllop, sett tigh icke j fremsta rwmet, at icke til ewentyrs någhor kommer som budhin är aff honom, och är ärligharen än tu, och tå kommer han som bådhe honom och tigh budhit haffuer, och sägher til tigh, Giff thenna rum. Och tå moste tu medh blygd begynna sittia nedh bäter. Vthan heller när tu warder budhin, gack och sett tigh j yttersta rwmet. At tå han kommer som tigh budhit haffuer, må han säya til tigh, Min wen sitt vp bäter, Och tå skeer tigh hedher för them som ther medh tigh til boordz sittia. Ty hwar och en som vphöyer sigh, han skal warda förnedrat, Och then sigh förnedrar, han skal warda vphögd.
	Sadhe han ock teslikes til honom som honom budhit hadhe, När tu gör middags måltijdh eller natward, biwdh icke tina wener, eller tina brödher, eller tina frender, eller tina grannar som rijke äro, at the icke biudha tigh igen, och löna tigh tina welgerning. Vthan heller tå tu gör gästabodh kalla the fattigha, siwka, halta, blinda, och saligh ästu, ty the förmå icke löna tigh igen, Men tigh warder igen lönt j the rettferdighas vpståndelse.
	Men tå en aff them som widh boordet såto, thetta hörde, sadhe han til honom, Saligh är then som äter brödh j Gudz Rike. Tå sadhe han til honom, En man hadhe tilreedt en stoor natward, och bödh monga, och vthsende sin tienare, then stund natwarden skulle stå, at han skulle säya them som bodhne woro, Kommer, ty all ting äro nu redho. Och the begynte allesammans vrsaka sigh. Then förste sadhe til honom, Jagh haffuer köpt itt jordagodz, och iagh moste gå vth och besee thet, Jagh bedher tigh, gör mijn vrsekt. Och then andre sadhe, Jagh haffuer köpt fem paar oxar, och iagh moste gå bortt och försökia them, Jagh bedher tigh, gör mijn vrsekt. Och then tridie sadhe, Jag haffuer taghit migh hustru, och therföre kan iagh icke komma. Och tienaren kom, och sadhe sin Herra alt thetta igen.
	Tå wardt Hussbonden wreedh, och sadhe til sin tienare, Gack snarligha vth på gator och grender j stadhen, och the fattigha och siwka, halta och blinda haff här in. Och tienaren sadhe, Herre, iagh haffuer giordt som tu bödh, och här är än nu rwm. Tå sadhe Herren til tienaren, Gack vth på wäghar och gårdar, och nödga them til at komma här in, på thet at mitt hws måtte warda fult. Ty iagh sägher idher, att ingen aff the män som bodhne woro, skal smaka min natward.

#1292
	Och gick mykit folck medh honom. Och han wende sigh om, och sadhe til them, Hwilken som kommer til migh, och icke hatar sin fadher och modher, och hustru, och barn, och brödher, och systrar, och ther til sitt eghit lijff, han kan icke wara min Läriunge.
	Och hwilken som icke bäär sitt korss och fölier migh, han kan icke wara min Läriunge.
	Hwilken är then aff idher, som wil byggia itt torn, och icke först sitter och offuerlegger bekostningen, om han haffuer thet han behöffuer, til at fulborda thet medh? At tå han haffuer lagdt grundwalen, och icke kan fulborda thet, alle the som få seet, icke skola begynna göra spee aff honom, och säya, Thenne mannen haffuer begynt byggia, och förmåtte icke fulbordat. Eller hwadh Konung wil giffua sigh til örligs, och stridha emoot en annan Konung, sitter han icke först och tencker, om han förmå medh tiyotusend möta honom, som kommer emoot honom medh tiwghutusend? Annars mädhan hin än nu longt bortto är, sender han bodhskap til honom och bedher om fridh. Sammalunda, huar och en aff idher, som icke wedhersakar alt thet han ågher, han kan icke wara min Läriunge.
	Saltet är gott, Men om saltet mister sijn sälto, medh hwadh skal man salta? Thet är hwarken nyttigt j jordena eller j dyngiona, vthan man kastar thet bortt. Then ther öron haffuer til at höra, han höre.

		XV. Capitel.
OCh til honom gingo allahanda Publicaner och syndare, at the måtte höra honom. Och the Phariseer och Scrifftlärde knorradhe och sadhe, Thenne vndfåår syndare och äter medh them. Tå sadhe han til them thenna lijknelsen, säyandes, Hwilken är then man jbland idher, som haffuer hundradhe fåår, och om han tapar bortt itt aff them, läter han icke the niyo och niyotiyo vthi öknenne, och gåår effter thet som bortto är, til tess han finner thet? Och tå han haffuer thet funnet, legger han thet på sina axlar medh glädhi. Och när han kommer heem j sitt hws, kallar han tilhopa sina wener och grannar, och sägher til them, Glädhens medh migh, Ty iagh haffuer funnet mitt fåår, som borttapat war. Jagh sägher idher, at sammalunda warder ock glädhi j himmelen, offuer en syndare then sigh bätrar, meer än offuer niyo och niyotiyo rettferdigha, som ingen bätring behöffua.
	Eller hwadh quinna är som haffuer tiyo penningar, om hon borttapar en aff them, tender hon icke vp liws, och sopar huset, och söker grannerligha til tess hon finner honom? Och tå hon funnet haffuer, kallar hon tilhopa sina wener och granquinnor, och sägher, Glädhens medh migh, Ty iagh haffuer funnet min penning som iagh tapat hadhe. Sammalunda sägher iagh idher, warder glädhi för Gudz Änglom offuer en syndare som sigh bätrar.
	Och han sadhe, En man hadhe twå söner, och then yngre aff them sadhe til fadhren, Fadher, få migh then parten aff äghodelarna som migh tilkommer. Och han bytte äghodelarna them emellan. Och icke monga daghar ther effter, tå then yngre sonen hadhe lagdt all sijn ting til hopa, foor han longt bortt j fremmande land, och ther förfoor han sina äghodelar, och leffde offuerflödeligha. Och sedhan han alt förtärdt hadhe, wardt en stoor hunger j thet landet, Och han begynte lijdha nödh. Och gick bortt och gaff sigh til en borghare ther j landet, och han sende honom til sin affwels gård, at han skulle sköta hans swijn. Tå begäradhe han vpfylla sin bwk medh draaff ther swijnen medh föddes, och honom gaff ingen.

#1293
	Tå besinnadhe han sigh sielff, och sadhe. Huru monge mins fadhers leghodrenger haffua brödh noogh, och iagh förgåås här j hunger, Jagh wil stå vp, och gå til min fader, och säya til honom, Fadher, iagh haffuer syndat j himmelen och för tigh, Jagh är icke nu werd kallas tin son, Gör migh såsom en aff tina leghodrenger. Och så stoodh han vp, och kom til sin fadher. Och tå han än nu longt jfrå war, sågh honom hans fadher, och begynte warkunna sigh offuer honom, och lop emoot honom, föll honom om halsen och kyste honom. Och sonen sadhe til honom, Fadher, iagh haffuer syndat j himmelen och för tigh, Och är icke werd här effter kallas tin son. Tå sadhe fadhren til sina tienare, Bärer fram then yppersta klädhningen, och klädher honom ther vthi, och fåår honom en ring på hans hand, och skoor på hans fötter, och haffuer hijt then gödda kalffuen, och slachter honom, Wij wilie äta, och göra oss gladh, Ty thenne min son war dödh, och haffuer fått lijff igen. Han war borttapat, och är funnen igen. Och the begynte göra sigh gladh.
	Men then äldre hans son war vthe på markenne. Och när han kom och nalkadhes hwsena, hörde han siungas och dantzas. Och kalladhe en aff sina tienare, och frågadhe honom hwadh thet war. Tå sadhe han til honom, Tin brodher är kommen, och tin fadher lät slachta then gödda kalffuen, at han haffuer honom helbregda igen. Tå wardt han wreedh, och wille icke gå in. Tå gick hans fadher vth och badh honom. Swaradhe han, och sadhe til fadhren, Sij, iagh tienar tigh j så mong åår, och haffuer aldrigh gånget aff titt bodh, och tu gaff migh aldrigh itt kidh, at iagh måtte göra migh gladh medh mina wener. Men sedhan thenne tin son kommen är, som sina äghodelar haffuer förtärdt medh skökior, haffuer tu til honom slachtat then gödda kalffuen. Tå sadhe han til honom, Min son, tu äst altijdh när migh, och alt thet mitt är, thet är titt. Man moste nu glädhias och frögdas, Ty thenne tin brodher war dödh, och fick lijff igen, Och war borttapat, och är igen funnen.

		XVI. Capitel.
SAdhe han ock til sina Läriungar, Thet war en rijker man som hadhe en Gårdzfogda, then wardt berychtat för honom, at han förfoor hans äghodelar. Tå kalladhe han honom och sadhe til honom, Hwj hörer iagh sådant aff tigh? Gör rekenskap aff titt Fögderij, Ty tu moste icke lenger wara min Fogde. Tå sadhe Fogden widh sigh sielff, Hwadh skal iagh göra? Ty min Herre tagher jfrå migh Fögderijt, Graffua orkar iagh icke, tiggia blyies iagh. Nu wel, iagh weet hwadh iagh wil göra, at tå iagh warder satt aff mitt Fögderij, mågha the anamma migh vthi sijn hws.
	Tå kalladhe han til sigh alla sins Herras gellenärar, och sadhe til then första, Huru mykit ästu min Herra skylligh? Sadhe han, Hundradhe tunnor olio. Tå sadhe han til honom, Tagh titt breff, och sett tigh snart nedh, och scriff femtiyo. Sedhan sadhe han til then andra, Huru mykit ästu skylligh? Sadhe han til honom, Hundradhe pund hwete. Sadhe han til honom, Tagh titt breff, och scriff ottatiyo. Och Herren prijsadhe then oretta Fogdan, at han wijsligha giorde, Ty thenna werldennes barn äro wijsare än liwsens barn vthi sitt slechte. Och iagh sägher idher, Görer idher wener aff then oretta Mammon, På thet at när j behöffuen, skola the anamma idher vthi ewinnerligha hyddor.
	Then ther troghen är j thet minsta, han är ock troghen j thet mer är, Och then j thet minsta orett är, han är ock orett j thet meer är. Ären j nu icke troghne vthi then oretta Mammon, Hoo wil tå betroo idher om thet sanskylligha? 

#1294 Och om j ären icke troghne vthi eens annars, hoo wil få idher thet idhart är? Jngen tienare kan tiena twå Herrar, Ty antingen skal han hata then ena, och elska then andra, Eller ock hålla sigh in til then ena, och förachta then andra. J kunnen icke tiena Gudhi och Mammon.
	Alt thetta hörde the Phariseer som girighe woro, och giorde spee aff honom. Och han sadhe til them, J ären the som gören idher siellfua rettferdigha för menniskiom, Men Gudh weet idhor hierta, Ty thet som för menniskiom högt är, ther stygges Gudh widh.
	Laghen och Propheterna haffua propheterat in til Johannem, jfrå then tijdhen warder Gudz Rike förkunnat genom Euangelium, och hwar man gör wold på thet. Men snarare skola himmel och jord förgåås, än en tytel aff Laghen falla. Then ther offuergiffuer sina hustru, och tagher ena andra, han bedriffuer hoor. Och then ther tagher henne som offuergiffuen är, han bedriffuer hoor.
	Thet war en rijker man som klädde sigh j purpur och kostelighit lijnklädhe, och leffde hwar dagh krässeligha. Och thet war ock en fattigh, benemd Lazarus, then ther lågh för hans dör full medh såår, begärandes sleckia sin hunger aff the smolor, som föllo aff thens rijka manzens boord. Doch komo hundar, och sleekte hans såår. Så hende thet sigh, at then fattighe bleff dödh, och wardt förder aff Änglanar vthi Abrahams skööt. Bleff ock then rijke dödh, och wardt begraffuen.
	Som han nu j heluete och j pijnonne war, lyffte han sijn öghon vp, och fick see Abraham longt jfrå, och Lazarum j hans skööt, ropadhe han, och sadhe, Fadher Abraham, warkunna tigh offuer migh, och sendt Lazarum, at han doppar thet yttersta aff sitt finger j watn, och swalar mina tungo, Ty iagh pijnas swårligha j thenna loghanom. Tå sadhe Abraham, Min son, tenck vppå, at tu hadhe gott medhan tu leffde, och Lazarus hadhe ther emoot ondt. Nu haffuer han hugnat, och tu pijnas. Och offuer alt thetta, är emellan oss och idher befest itt stoort swalg, så at the som wilia fara hädhan til idher, the komma thes icke widh, ey heller fara tädhan och hijt offuer.
	Tå sadhe han, Så bedher iagh tå tigh fadher, at tu sender honom vthi mins fadhers hws, Ty iagh haffuer fem brödher, at han förwarar them, at the ock icke komma vthi thetta pijno rwmet. Sadhe Abraham til honom, The haffua Mosen och Propheterna, höre them. Tå sadhe han, Ney fadher Abraham, Men kommer någhor til them aff the dödha, tå bätra the sigh. Tå sadhe han til honom, Höra the icke Mosen och Propheterna, så troo the icke heller, om någhor aff the dödha vpstodhe.

		XVII. Capitel.
OCh han sadhe til sina Läriungar, Thet är omögelighit, at icke skulle komma förarghelse. Men wee honom, genom hwilken the komma, Bätre wore honom at en quernsteen hengdes widh hans hals, och worde kastat j haffuet, än han skulle förargha en af thessa små. Wachter idher. Om tin brodher bryter tigh emoot, så straffa honom, och om han bätrar sigh, så förlåt honom thet. Och om han bryter tigh emoot siw resor om daghen, och han siw resor om daghen wender sigh om igen til tigh, säyandes, Migh ångrar thet, så förlåt honom.
	Och Apostlanar sadhe til HErran, Föröka oss trona. Tå sadhe HErren, Om j hadhe trona såsom itt Sinaps korn, och sadhen til thetta Mulbärträdh, Ryck tigh vp, och försett tigh j haffuet, Tå lydde thet idher.

#1295
	Hwilken aff idher haffuer en tienare, som gåår widh ploghen eller wachtar booskap, tå han kommer heem aff markenne, at han sägher til honom, Gack strax och sitt til boordz? Vthan säger han icke heller til honom? Reedh til natwarden, och vpskörta tigh, och tiena migh medhan iagh äter och dricker, och sedhan äät tu och drick. Mon han tacka them samma tienarenom, at han giorde som honom budhit war? Ney menar iagh. Sammalunda ock j, När j haffuen giordt alt thet som idher budhit är, sägher, Wij äre onyttighe tienare, wij haffue giordt thet wij worom plichtighe at göra.
	Och thet begaff sigh, tå han gick til Jerusalem, foor han mitt genom Samariam och Galileam. Och tå han kom vthi en byy, mötte honom tiyo spitelske män, the stodho longt jfrå, och vphögde sina röst, säyandes, Jesu Mestar, warkunna tigh offuer oss. När han them sågh, sadhe han til them, Gåår, och wijser idher Presterna. Och hende sigh, widh the gingo wordo the rene. Men en aff them, tå han sågh, at han war reen worden, kom han igen, och prijsadhe Gudh medh högha röst, och föll på sitt ansichte för hans fötter, tackandes honom. Och han war en Samarit. Tå swaradhe Jesus, och sadhe, Woro icke tiyo rene giorde? Hwar äro tå the niyo? Jngen är funnen som kom igen til at prijsa Gudh, vthan thenne fremlingen? Och sadhe til honom, Statt vp, gack, tijn troo haffuer frelst tigh.
	Och tå han fråghat wardt aff the Phariseer, när Gudz Rike komma skulle, Swaradhe han, och sadhe, Gudz Rike kommer icke medh vthwertes åthäffuor, ey heller warder man säyandes, Sij här, eller sij ther äret. Ty sij, Gudz Rike är inwertes j idher.
	Och han sadhe til Läriunganar, Then tijdh skal komma, at j skolen begära see en aff menniskionnes Sons daghar, och j skolen icke få seen. Och the skola säya til idher, Sij här, sij ther, Gåår icke åstadh, och fölier icke heller. Ty såsom liungeelden liungar offuan aff himmelen, och lyser offuer alt thet vnder himmelen är, Altså skal ock menniskionnes Son wara på sin dagh. Men tilförenna moste han mykit lijdha, och förkastas aff thetta slechtet.
	Och såsom thet skeedde vthi Noe tijdh, så skal thet ock skee vthi menniskionnes Sons daghar. The åto, drucko, männ togho hustrur, och quinnor gåffuos mannom, Jn til then daghen tå Noe gick in j Arken, och flodhen kom och förgiorde them alla. Sammalunda ock, så som thet skeedde vthi Lots tijdh, The åto, drucko, köpte, sålde, planteradhe och bygde. Men then daghen, tå Lot gick vthaff Sodoma, regnadhe eeld och swaffuel aff himmelen, och förgiorde them alla. Effter thet settet warder thet ock gående på then daghen, när menniskionnes Son skal vppenbaras.
	På then daghen, then som är på taket, och hans booting j hwset, han stighe icke nedher til at tagha them. Sammalunda ock, then j markenne är, gånge icke til baka igen effter thet han leeffdt haffuer. Kommer jhogh Lots hustru. Hwilken som faar effter at förwara sijn siäl, han skal mista henne, Och then som mister henne, han foordrar henne til lijffs.
	Jagh sägher idher, J then natten skola twå liggia vthi eenne säng, then ene warder vptaghen, och then andre warder quarr låten. Twå skola mala til hopa, then ena warder vptaghen, och then andra warder quarr låten. Tå swaradhe the och sadhe til honom, Hwar tå HErre? Sadhe han til them, Ther som åtelen är, tijt församlas ock örnenar.

		XVIII. Capitel.
#1296
SAdhe han ock een lijknelse til them, ther om, at man skal altijdh bidhia och icke förtröttas, säyandes. En Domare war vthi en stadh then icke fruchtadhe Gudh, och ey heller hadhe försyyn för någhra menniskio. Så war j samma stadh een änkia, hon kom til honom, och sadhe, Hielp migh jfrå min trättobrodher. Och han wille icke til någhon tijdh. Sedhan sadhe han widh sigh, Ändoch iagh icke fruchtar Gudh, ey heller haffuer försyyn för någhon menniskio, Doch för then skul, at thenna änkian offuerfaller migh så swåra, moste iagh fly henne rett, at hon icke skal komma på thet sijdsta, och ropa på migh.
	Och sadhe HErren, Hörer här hwadh then orette Domaren sägher, Skulle ock icke Gudh hempnas sina vthkoradhe, som ropa til honom dagh och natt, skulle han haffua tolamodh ther medh? Jagh sägher idher, at han skal hempnas them snarligha. Doch likwel tå menniskionnes Son kommer, mon han skola finna troo på jordenne?
	Sadhe han ock til somligha som tröste på sigh siellfua, at the woro rettferdighe, och försmådde andra, thenna lijknelsen. Twå män gingo vp j Templet til at bidhia, en Pharisee, och then andre en Publican. Phariseen stoodh och badh så widh sigh sielff, Jagh tackar tigh Gudh, at iagh är icke såsom andra menniskior, röffuare, orettferdighe, hoorkarla, eller ock såsom thenne Publicanen. Jagh fastar twå resor j wekonne, och giffuer tiyend aff alt thet iagh ågher. Och Publicanen stoodh longt jfrå, och wille icke lyffta sijn öghon vp til himmelen, vthan sloogh sigh för sitt bryst, och sadhe, Gudh miskunde sigh offuer migh syndare. Jagh sägher idher, thenne gick tädhan heem igen rettferdighat, meer än then andre. Ty then sigh vphöyer, han warder förnedrat, Och then sigh förnedrar, han warder vphögd.
	Så båro the ock barn til honom, at han skulle tagha på them. Tå hans Läriungar thet sågho, nepste the them. Men Jesus kalladhe them til sigh, och sadhe, Läter barnen komma til migh, och förmener them icke, Ty sådana hörer Gudz Rike til. Sannerligha sägher iagh idher, Hwilken som icke tagher Gudz Rike som itt barn, han skal icke komma ther in.
	Och frågadhe honom en Öffuerste, säyandes, Godhe Mestar, Hwadh skal iagh göra, at iagh må få ewinnerlighit lijff? Sadhe Jesus til honom, Hwj kallar tu migh godhan? Jngen är godh vthan allena Gudh. Bodhorden weest tu, Tu skalt icke bedriffua hoor. Tu skalt icke dräpa. Tu skalt icke stiela. Tu skalt icke säya falskt witnesbyrd. Tu skalt ära tin fadher och tina modher. Tå sadhe han, Alt thetta haffuer iagh hållet aff min vngdom. Tå Jesus thet hörde, sadhe han til honom, Än fattas tigh itt, Säl bortt alt thet tu haffuer, och skifft emellan the fattigha, och tu skalt få en skatt j himmelen, och kom och fölgh migh. Tå han thet hörde, wardt han bedröffuat, Ty han war ganska rijk.
	Tå Jesus sågh honom wara bedröffuat, sadhe han, O medh huru stoort platz komma the j Gudz Rike, som penningar haffua, Ty snarare kan en Kameel gå jgenom itt nåålsögha, än en rijker komma in j Gudz Rike. Tå sadhe the som thet hörde, Hoo kan tå warda saligh? Men han sadhe, Thet omögelighit är för menniskiom, thet är möghelighit för Gudh.
	Tå sadhe Petrus, Sij, wij haffue all ting offuergiffuit, och folgdt tigh. Sadhe han til them, Sannerligha sägher iagh idher, Jngen är then som haffuer offuergiffuit hws, eller föräldrar, eller brödher, eller hustru, eller barn för Gudz Rike skul, then icke skal igen få mykit meer j thenna tijdhen, Och j tilkommande werld ewinnerlighit lijff.
	Tå toogh Jesus til sigh the Tolff, och sadhe til them, Sij, wij gååm vp til Jerusalem, och all ting skola fulbordat warda, som scriffuin äro aff Propheterna om menniskionnes Son, Ty han skal offuerantwardas Hedhningom, 

#1297 och begabbas och försmädhas och bespottas, Och sedhan the haffua hudhflengt honom, skola the dödha honom, och tridie daghen skal han vpstå igen. Men the förstodho ther intet aff, och orden woro them så fördold, at the icke förstodho hwadh som sadhes.
	Så hende sigh, at när han kom in moot Jericho, satt en blinder widh wäghen och tiggde, och när han hörde folcket fram gå, fråghadhe han hwadh thet war. Tå sadhe the til honom, at Jesus aff Nazareth gick ther fram. Tå ropadhe han och sadhe, Jesu Dauidz Son, warkunna tigh offuer migh. Men the som före gingo, nepste honom, at han skulle tiya. Men han ropadhe thes meer, Dauidz Son, warkunna tigh offuer migh. Tå stadhnadhe Jesus, och bödh ledha honom til sigh. Tå han kom fram, frågadhe han honom, säyandes, Hwadh wilt tu, at iagh skal göra tigh? Tå sadhe han, HErre, at iagh måtte få mijn syyn. Och Jesus sadhe til honom, Haff tina syyn, Tijn troo haffuer frelst tigh. Och strax fick han sijn syyn igen, och folgde honom prijsandes Gudh. Och alt folcket som thetta sågho, loffuadhe Gudh.

		XIX. Capitel.
OCh han droogh in, och gick genom Jericho, Och sij, ther war en man benemd Zacheus, han war en Öffuerste för the Publicaner, och war rijk. Och sökte effter at han skulle få see Jesum hoo han war. Men han kom icke thes widh för folcket skul, Ty han war liten til wext. Så lop han fram före, och steegh vp vthi itt Mulbärträä, på thet han skulle få see honom, Ty han skulle gå ther fram. Och när Jesus kom til then platzen, sågh han vp och fick see honom, och sadhe til honom, Zachee stijgh snarligha nedh Ty jdagh moste iagh gästa j titt hws. Han steegh snarligha nedh, och vndfick honom gladheligha. Och när the thet sågho, knorradhe the alle at han ingången war til at gästa när en syndare.
	Men Zacheus steegh fram, och sadhe til HErran, Sij, HErre, helfftena aff mina äghodelar giffuer iagh the fattigha, och om iagh haffuer någhon bedraghit, thet giffuer iagh fyradobbelt igen. Tå sadhe Jesus til honom, Jdagh är thesso hwse saligheet widherfaren, effter han är ock Abrahams son, Ty menniskionnes Son är kommen, til at vpsökia och frelsa thet som förtapat war.
	När the nu thetta hörde, sadhe han än tå een lijknelse, effter han war hardt widh Jerusalem, och the meente at Gudz Rike skulle strax vppenbarat warda. Så sadhe han tå, En ädhla man foor longt bort j fremmande land, til at intagha sigh itt Rike, och komma igen. Tå kalladhe han til sigh tiyo sina tienare, och fick them tiyo pund, och sadhe til them, Handler här medh til tess iagh igen kommer. Men hans borghare hatadhe honom, och sende bodhskap effter honom, säyandes, Wij wilie icke at thenne skal rådha offuer oss.
	Och thet begaff sigh, at han kom igen och hadhe fått Rjket, tå bödh han kalla the tienare til sigh, som han hadhe fått penninganar, at han måtte weta, huru hwar och en aff them handlat hadhe. Så kom then förste, och sadhe, Herre titt pund haffuer förwerffuat tiyo pund. Och han sadhe til honom, Ah tu godhe tienare, vthi een liten ting haffuer tu warit troghen, tu skalt haffua macht offuer tiyo städher. Och then andre kom och sadhe, Herre, titt pund haffuer wunnet fem pund. Och han sadhe til honom, War ock tu satter offuer fem städher. Och then tridie kom och sadhe, Herre, see här titt pund, som iagh hadhe bewarat vthi en swettedwk, Jagh war rädder för tigh, ty tu äst en streng man, Tu tagher thet vp, som tu icke haffuer nedher lagdt, och vpskäär thet tu icke haffuer såådt. Sadhe han til honom, Aff tin eghen munn dömer iagh tigh, tu onde tienare, Wiste tu, at iagh är en 

#1298 streng man, vptagher thet iagh intet nedherladhe, och vpskäär thet iagh intet sådde, Hwj fick tu tå icke mina penningar in j wesslobencken? At när iagh komme, måtte iagh jw kraffdt them igen medh ocker?
	Och han sadhe til them som ther när stodho, Tagher thet pundet jfrå honom, och fåår honom som haffuer tiyo pund. Tå sadhe the til honom, Herre, han haffuer tiyo pund. Ty iagh sägher idher, at then som haffuer, honom skal warda giffuit. Och then som icke haffuer, honom skal ock warda jfrå taghit thet han haffuer. Doch the mina owener, som icke wille at iagh skulle rådha offuer them, ledher hijt, och dräper them här för migh. Och tå han thetta sagdt hadhe, gick han tädhan, och reeste vp åt Jerusalem.
	Och thet begaff sigh, at när han kom til Bethphage och Bethanien, widh thet berghet som kallas Olioberghet, sende han twå sina Läriungar, säyandes, Gåår in j byyn som för idher ligger, När j kommen ther in, skolen j finna en åssnafola bunden, ther än nu ingen menniskia på sittit haffuer, Löser honom, och haffuer honom hijt. Och om någhor fråghar idher, hwj j lösen honom, så sägher til honom, Ty HErren behöffuer honom. Så gingo the åstadh som sende woro, och funno som han hadhe sagdt them. Och när the löste folan, sadhe hans Herrar til them, Hwj lösen j folan? Tå sadhe the, Ty HErren behöffuer honom. Och the leedde honom till Jesum, och ladhe sijn klädher på folan, och satte Jesum ther vppå. Och ther han fram foor, breedde the sijn klädher på wäghen.
	Och tå han när kom, och droogh nedh för Olioberghet, begynte hele hopen aff hans Läriungar medh frögd och högha röst loffua Gudh, offuer alla the kraffter, som the seedt hadhe, säyandes, Welsignat ware han som kommer en Konung j HERRANS nampn, Fridh ware j himmelen, och ära i högden. Och någhre jbland folcket som woro aff the Phariseer sadhe til honom, Mestar, neps tina Läriungar. Sadhe han til them, Jagh sägher idher, Om the tijgde, skulle stenanar ropa.
	Och tå han kom fram och fick see stadhen, greet han offuer honom, och sadhe, Om tu ock wiste hwadh tin fridh tilhörer, så worde tu thet wisseligha j thenna tinom dagh betenckiande. Men nu är thet fördoldt för tijn öghon. Ty then tijdh skal komma offuer tigh, at tine owener skola tigh beleggia, och tijn barn som j tigh äro, och skantza kring om tigh, och trengia tigh på alla sidhor, och nedherslå tigh til jorden, och the skola icke låta igen j tigh steen på steen, Therföre at tu icke kenna kunde then tijdhen, ther tu vthi sökt war.
	Så gick han in j Templet, och begynte vthdriffua the ther inne sålde och köpte, säyandes til them, Thet är scriffuit, Mitt Hws är itt Bönehws, Men j haffuen thet giordt til een röffuarekulo. Och han lärde hwar dagh j Templet. Men the öffuerste Presterna och the Scrifftlärde, och the ypperste jbland folcket, sökte effter at the kunde förgöra honom. Och the kunde icke finna, hwadh the skulle göra, Ty alt folcket hölt sigh in til honom, och hörde honom.

		XX. Capitel.
OCh thet begaff sigh på en aff the daghar, at han lärde folcket j Templet, och predicadhe Euangelium. Tå församladhe sigh the öffuerste Presterna, och the Scrifftlärde medh the Äldsta, och sadhe til honom, Sägh oss, aff hwadh macht gör tu thetta? Eller hoo är then som haffuer tigh giffuit thenna machten? Swaradhe Jesus, och sadhe til them, Jagh wil ock spöria idher itt ord, swarer j migh, War Johannis döpelse aff himmelen, eller aff menniskior? Tå begynte the tenckia widh sigh, säyandes, Säyom wij, Aff himmelen, tå 

#1299 sägher han, Hwj troodden j icke honom tå? Men säyom wij, aff menniskior, tå stenar oss alt folcket, Ty the haffua thet jw så före, at Johannes war en Prophet. Ty swaradhe the, at the icke wiste hwadhan thet war. Tå sadhe Jesus til them, Jcke heller sägher iagh idher, medh hwadh macht iagh thetta gör.
	Och han begynte säya til folcket thenna lijknelsen. En man planteradhe en wijngård, och fick honom vth wijngårdzmannom, och foor bortt j fremmande land j long tijdh. När tijdh war, sende han en tienare til wijngårdzmännenar, at the skulle läta honom få aff wijngårdzens frucht. Men the hudhflengde honom, och senden jfrå sigh medh toma hender. Sedhan sende han ock en annan tienare, then hudhflengde the ock, och försmädde honom, och senden jfrå sigh medh toma hender. Åter sende han then tridie, then giorde the ock såran, och driffuo honom vth. Tå sadhe wijngårdzherren, Hwadh skal iagh göra? Jagh wil senda min elskeligha Son, kan henda, at tå the see honom, haffua the försyyn för honom.
	Tå wijngårdzmännenar fingo see honom, tenckte the widh sigh siellfua, säyandes, Thenne är arffuingen, kommer, wij wilie slå honom jhiäl, at arffuedelen må bliffua wår. Och så driffuo the honom vthu wijngården, och dråpo honom. Hwadh skal nu wijngårdzherren göra them samma? Han skal komma och förgöra thenna wijngårdzmännenar, och vthfå wijngården androm. När the thetta hörde, sadhe the, Bortt thet. Tå sågh han på them, och sadhe, Hwadh är tå thet som scriffuit ståår, Then stenen som bygningsmännenar bortkastadhe, han är worden en hörnsteen? Hwilken som faller vppå then stenen, han warder krossat, Men then han vppå faller, honom slåår han all sönder j stycker. Och öffuersta Presterna medh the Scrifftlärda, sökte effter at the kunde få tagha fatt på honom j samma stunden, Men the räddes för folcket, Ty the förstodho, at han hadhe sagdt thenna lijknelsen emoot them.
	Och the achtadhe på honom, och sende vth wachtare, som lätos wara rettferdighe, på thet the skulle tagha honom widh orden, och offuerantwarda honom Herskapet och j Landzherrans wold. Och the frågadhe honom, säyandes, Mestar, wij wete at tu sägher och lärer thet rett är, och seer icke til personen, vthan lärer Gudz wägh rett. Är thet rett at wij giffue Keysaren skatt eller ey? Tå han förmerckte theras illfundigheet, sadhe han til them, Hwj fresten j migh? Läter migh see penningen, hwars belete och offuerscrifft haffuer han? Swaradhe the, och sadhe, Keysarens. Sadhe han til them, Så giffuer nu Keysarenom thet Keysarenom tilhörer, och Gudhi, thet Gudhi tilhörer. Och the kunde icke straffa hans taal för folcket, vthan förundradhe sigh på hans swar, och tijgde.
	Tå gingo någhre fram til honom aff the Saduceer, hwilke ther neka vpståndelsen, och frågadhe honom, säyandes, Mestar, Moses haffuer scriffuit oss, at om någhors manz brodher bliffuer dödh then hustru haffuer, och döör barnlöös, at hans brodher skal tagha hans hustru, och vpweckia sinom brodher sädh. Så woro nu siw brödher, Och then förste toogh sigh hustru, och bleff dödh barnlöös. Och then andre toogh henne, och bleff ock teslikes dödh barnlöös. Then tridie toogh henne. Sammalunda ock alle siw, och läto ingen barn effter sigh, och bliffuo dödhe. Sijdst effter them alla bleff ock quinnan dödh. Vthi vpståndelsen, hwilkens theras hustru skal hon wara? effter thet siw hadhe hafft henne til hustru.
	Tå swaradhe Jesus, och sadhe til them, Thenna werldennes barn tagha sigh hustrur, och giffuas mannom. Men the som warda werdighe til then werldena, och til vpståndelsen jfrå the dödha, the hwarken tagha hustrur eller giffuas manne, och ey heller kunna the mera döö, Ty the warda lijka medh Änglanar, och äro Gudz barn, medhan the äro vpståndelsens barn. 

#1300 Men at the dödhe vpstå, bewijsadhe Moses widh buskan, tå han kalladhe HERRAN, Abrahams Gudh, och Jsaacs Gudh, och Jacobs Gudh. Gudh är icke the dödhas, vthan the leffuandes Gudh, Ty honom leffua alle. Tå swaradhe någhre aff the Scrifftlärda, säyandes, Mestar, tu sadhe rett. Och the dyrffdes icke ytermera någhot frågha honom.
	Men han sadhe til them, Huru säya the Christum wara Dauidz Son, och siellfuer Dauid sägher j Psalmabokenne, HERREN sadhe til min Herra, sett tigh på mina höghra hand, til tess iagh nedherlegger tina owener tigh til en fotapal? Så kallar nu Dauid honom Herra, huru är han tå hans Son?
	Tå sadhe han til sina Läriungar vthi alt folckens åhöro, Tagher idher wara för the Scrifftlärda, som wilia gå vthi sijdh klädher, och wilia gerna warda helsadhe på torgen, och sittia fremst j Synagogonar, och sittia fremst j gästabodhen. The vpfräta änkiors hws, förebärandes longa böner, the skola få thes större fördömelse.

		XXI. Capitel.
OCh han sågh til, achtandes på huru the rijke ladhe sina gåffuor vthi Offerkistona. Så fick han ock see ena fattigha änkio som ladhe ther twå skärffuer in. Och han sadhe, Sannerligha sägher iagh idher, Thenna fattigha änkian ladhe meer in, än alle the andre, Ty the haffua alle inlagdt til Gudz offer, aff thet them til offuerlops är, Men hon haffuer aff sin fattigdom inlagdt alt thet hon åtte.
	Och tå somlighe sadhe om Templet, at thet war prydt medh herligha stenar och klenodier, sadhe han, The daghar warda kommandes, at vthaff alt thet j seen, skal icke låtas steen vppå steen, then icke skal affbrutin warda. Tå frågadhe the honom, och sadhe, Mestar, när skal thetta skee, och huad tekn är när thetta skee skal? Sadhe han, Seer til, at j icke warden förförde, Ty monge skola komma vnder mitt nampn, och säya, Jagh äret, och tijdhen instundar, Fölier them icke effter. Men när j hören örligh och vproor, warer icke förfäradhe, Ty sådant moste först skee, Men thet är icke strax enden. Och han sadhe til them, Folck skal resa sigh vp emoot folck, och Rike emoot Rike, och stoor jordbäffning skal warda mongastädz, och hunger och pestilentier, och förskreckelse, och stoor tekn skola skee vthaff himmelen.
	Men för alt thetta, skola the tagha fatt på idher, och förfölia idher, och offuerantwarda idher in på sijn Rådh och j hechtelse, dragandes idher för Konungar och Förstar för mit nampn skul, Och thet skal idher widherfaras til een witnesbyrd. Så håller thet fast vthi idhor hierta, at j ingen vmsorgh haffuen, huru j skolen förswara idher, Ty iagh skal giffua idher munn och wijsdom, ther alle the som settia sigh emot idher, icke skola kunna emoot säya, ey heller emoot stå. J skolen ock offuerantwardas aff föräldrar, och aff brödher, frender och wener, och the skola dödha somligha aff idher. Och j skolen warda hatadhe aff allom för mitt nampn skul, och itt håår aff idhart hoffuudh skal icke förgåås. J skolen behålla idhra siälar genom idhart tolamoodh.
	När j nu seen, at Jerusalem warder belagdt medh en häär, tå skolen j weta, at thes förödhelse är för handen. The tå äro j Judea, the fly vp åt berghen, och the ther mitt inne äro, the gånge vth, och the som vthe j landet äro the gånge icke ther in. Ty at tå äro hemdadaghanar, at fulbordas skal alt thet som scriffuit är. Men wee them som haffuandes äro, och them som diya giffua j the daghar. Ty stoor plågha warder på jordenne, och wredhe offuer

#1301 thetta folck, och the skola falla för swerdz ägg, och fångne bortförde warda til allahanda folck. Och Jerusalem skal förtrampat warda aff Hedhningom, til tess Hedhninganars tijdh fulkompnat warder.
	Och skola skee tekn j solen, och j månan, och j stiernonar. Och på jordenne warder folckena ångest, och skola förtwiffla. Och haffuet och wåghen skola mykit bulra. Och menniskionar borttorkas för reddhogha skul, ther aff at the förbijdha thet som hela werldenne offuergå skal, Ty himmelens kraffter skola bäffua. Och tå skola the få see menniskionnes Son komma j skyyn medh macht och stora herligheet. Men tå thetta begynnar skee, seer vp, och lyffter idhor hoffuudh vp, Ty tå nalkas idhor förlosning.
	Och han sadhe them een lijknelse, Seer på Fikonaträdh och all trää, när the knoppas, kunnen j tå see och weta aff idher sielff, at sommaren är när. Altså ock j, när j seen thetta skee, skolen j weta, at Gudz Rike är när. Sannerligha sägher iagh idher, Thetta slechtet skal icke förgåås, förr än thet alt skeedt är, Himmel och jord skola förgåås, men mijn ord skola icke förgåås.
	Men wachter idher, at idhor hierta icke förtungat warda medh swalgh och dryckenskap, och medh thetta leffuernes vmsorgh, så at then daghen kommer idher förhastigt vppå. Ty han warder kommande såsom een snara offuer alla som boo på jordenne. Så waker nu altijdh och bedher, at j måghen vndfly alt thetta som komma skal, och stå för menniskionnes Son.
	Och han lärde om daghen j Templet, Men om nattena gick han vth, och wistadhes på Olioberghet. Och alt folcket war bittijdha vppe til honom j Templet, til at höra honom.

		XXII. Capitel.
TÅ tilstundadhe Sötbrödzhöghtijden, then Påscha kallas. Och the öffuerste Presterna och the Scrifftlärde sökte effter, huru the kunde dräpa honom. Men the fruchtadhe för folcket. Och gick Satanas in vthi Judam, som kalladhes Jscharioth, och war en aff the Tolff. Han gick bortt, och taladhe medh the öffuersta Presterna och Förståndarenar, huruledhes han skulle fly honom them j hender. Och the gladdes, och woro offuer eens medh honom, at the skulle giffua honom penningar. Och han loffuadhe them thet, och sökte effter läghligheet, at han måtte offuerantwarda honom them vthan buller.

	Så kom tå Sötbrödzdaghen, på hwilkom man moste offra Påschalambet. Tå sende han Petrum och Johannem, säyandes, Gåår, och beredher oss Påschalambet, at wij thet äte. Tå sadhe the til honom, Hwar wilt tu, at wij skole beredha thet? Sadhe han til them, Sij, när j kommen in j staden warder idher mötandes en man som bäär ena watukruko, Fölier honom j hwset ther han ingåår, och sägher Hussbondanom, Mestaren låter säya tigh, Huar är herberghet, ther iagh må äta Påschalambet medh mina Läriungar?
	Och han skal wijsa idher en storan saal breeddan, redher ther til. The gingo åstadh, och funno som han them sagdt hadhe, och reedde til Påschalambet.
	Och tå tijdh war, satte han sigh nedh, och the tolff Apostlar medh honom. Och han sadhe til them, Jagh haffuer medh mykin åstundan begärat äta thetta Påschalambet med idher, förr än iagh lijdher, Ty iagh sägher idher, at iagh här effter icke skal äta ther aff, til tess thet fulkompnat warder j Gudz Rike. Och han toogh kalken, tackadhe och sadhe, Tagher honom, och skiffter idher emellan, Ty iagh sägher idher, at iagh icke skal dricka thet aff wijnträä kommet är, til tess Gudz Rike kommer.

#1302
	Och han toogh brödhet, tackadhe, och brööt, och gaff them, säyandes, Thetta är min lekamen, som för idher giffuin warder, Thet görer til mijn åminnelse. Sammalunda ock kalken effter natwarden, säyandes, Thetta är kalken, thet niya Testamentet j mitt blodh, som för idher vthgutet warder.
	Doch sij, mins förrädhares hand är medh migh på boordet, och menniskionnes Son warder gångandes effter som thet beslutit är, Doch wee then menniskio, aff hwilko han warder förrådder.
	Och the begynte frågha emellan sigh, hwilken then war aff them som thet göra skulle.
	Så wardt ock een trätta emellan them, hwilken thera skulle synas wara ypperst. Tå sadhe han til them, Werldzlighe Konungar regera, och the som machtena haffua offuer them, kallas nådhighe Herrar. Men j icke så, vthan then som störst är jbland idher, han skal wara som then yngste, Och then ther ypperst är, han ware såsom en tienare, Ty hwilken thera är större, then som sitter, eller then som tienar? Är icke han som sitter? Men iagh är mitt jbland idher, såsom then som tienar. Men j ären the samma som medh migh bliffuit haffuen vthi mijn frestelse. Och iagh wil bestella idher Riket, såsom min Fadher haffuer thet bestelt migh, at j skolen äta och dricka offuer mitt boord j mitt Rike, och skolen sittia på stolar, och döma tolff Jsraels slechter.
	Och HErren sadhe, Simon, Simon, sij, Satanas haffuer begärat idher, at han skulle sella idher såsom hwete. Men iagh haffuer bidhit för tigh, at tijn troo skal icke om intet warda. Och när tu nu vmwender äst, så styrck tina brödher. Tå sadhe han til honom, HErre, iagh är redhoboghen gå medh tigh, bådhe j hechtelse och j dödhen. Tå sadhe han, Jagh sägher tigh Petre, J dagh skal icke hanen gala, förr än tu tree resor nekar at kenna migh.
	Och han sadhe til them, När iagh sende idher vthan säck, vthan skreppo, och vthan skoor, haffuer idher någhot fattas? Tå sadhe the, Jntet. Tå sadhe han til them, Men nu hoo som säck haffuer, han taghe honom, sammalunda ock skreppo, och then ther icke haffuer, han sälie sin kiortel och köpe swerd. Ty iagh sägher idher, at thet än nu moste fulbordas på migh som scriffuit är, Han är reknat jbland ogerningsmän, Ty hwadh som scriffuit är om migh, thet haffuer en enda. Tå sadhe the, HErre, sij, här äro tw swerd. Tå sadhe han til them, Thet är noogh.
	Och han gick vth som hans sedher war til Olioberghet, och hans Läriungar folgde honom til thet rwmet. Och tå han kom tijt, sadhe han til them, Bedher, at j icke kommen vthi frestelse. Och han gick jfrå them widh pass itt steenkast, och föll nedh på sijn knä, och badh säyandes, Fadher, är så tin wilie, tagh thenna drycken jfrå migh, Doch likwel skee icke min wilie, vthan tin. Och syntes honom Ängelen aff himmelen, och styrckte honom. Och han wardt betaghen aff een mechta stoor ångest, och badh lenge. Och hans swett war såsom blodzdropar, löpandes nedh på jorden. Och tå han vpstoodh aff bönenne, och kom til sina Läriungar, fann han them soffuande aff bedröffuelse, och sadhe til them, Hwj soffuen j? Ståår vp och bedher, at j icke kommen vthi frestelse.
	Widh han än nu taladhe, sij, en hoop medh folck, och en vthaff the Tolff som heet Judas, gick för them, och trädde fram til Jesum, til at kyssa honom. Men Jesus sadhe til honom, Juda, förråder tu menniskionnes Son medh kyssande? Tå sågho the som när woro, hwadh på ferde war, och sadhe til honom, HErre, skole wij tagha til swerdz? Och en aff them sloogh öffuersta Prestens tienare, och högg aff hans höghra öra. Tå swaradhe Jesus, och sadhe, Läter kommat här til, och så toogh han på hans öra och heladhe honom.

	Och Jesus sadhe til the öffuerste Presterna, och Förståndarena j Templet, 

#1303 och til the Äldsta som til honom kompne woro, Såsom til en röffuare ären j vthgångne medh swerd och medh staffwrar, Ändoch iagh haffuer dagligha warit med idher j Templet, och j komen idhra hender intet widh migh, Men thetta är idhar stund och mörkersens macht. Så gripo the honom, och leedden, och hadhen in j öffuersta Prestens hws. Men Petrus folgde longt effter.
	Tå giorde the en eeld mitt j Palatzet, och såto ther widh, Och Petrus satte sigh jbland them. Tå een tienistequinna fick see honom sittiandes widh liwset, sågh hon på honom, och sadhe, Thenne war ock medh honom. Tå nekadhe han honom, och sadhe, Quinna, iagh kenner honom intet. Och litet effter, sågh honom en annar, och sadhe, Tu äst ock aff them. Men Petrus sadhe, Menniskia, iagh är thet icke. Och litet ther effter widh en tijma, kom en annar, och sannadhe thet samma, säyandes, Sannerligha war han ock medh honom, Ty han är ock en Galileesk man. Och Petrus sadhe, Menniskia, iagh weet icke hwadh tu sägher. Och j thet samma widh han än nu taladhe, gool hanen. Och HErren wende sigh om, och sågh på Petrum. Och tå begynte Petrus tenckia på HErrans ord, huru han honom sagdt hadhe, Förr är hanen haffuer galit, skalt tu tree resor neka migh. Och Petrus gick vth, och greet bitterligha.
	Och the män som höllo Jesum, begabbadhe honom, och slogho honom, bundo för hans öghon, slogho hans ansichte, och frågadhe honom, säyandes, Spå, Hoo är then som tigh sloogh? Och mykin annor förhädelse sadhe the til honom.
	Och som thet dagadhes, församladhe sigh the Äldste j folcket, och the öffuerste Presterna, och the Scrifftlärde, och hadhe honom in för sitt Rådh, säyandes, Ästu Christus, sägh thet oss? Och han sadhe til them, Om iagh idher thet sägher, så troo j thet intet, Fråghar iagh ock, så swaren j intet, ey heller sleppen j migh. Här effter skal menniskionnes Son sittia på Gudz krafftz höghra hand. Tå sadhe the alle, Så ästu jw Gudz Son? Sadhe han, J säyen at iagh så är. Tå sadhe the, Hwar effter begärom wij än nu witnesbyrd? Wij haffue siellfue hördt thet aff hans munn.

		XXIII. Capitel.
TÅ stoodh vp hele hopen aff them, och leedde honom bortt til Pilatum, och begynte til at klagha på honom, säyandes, Thenna haffue wij beslaghet ther med, at han förwender folcket, och förbiudher giffua Keysarenom skatt, och sägher sigh wara Christum en Konung. Och Pilatus frågadhe honom, säyandes, Ästu Juda Konung? Tå swaradhe han honom, och sadhe, Tu sägher thet. Tå sadhe Pilatus til öffuersta Presterna, och til folcket, Jagh finner ingen brott medh thenna mannen. Men the höllo sitt taal fram, säyandes, Han gör vproor jbland folcket, lärandes offuer alt Judeska landet, begynnandes j Galileen, och sedhan alt hijt.
	Tå Pilatus hörde nempnas Galileen, frågadhe han, om han war en Galileesk man. Och tå han förnam, at han war vnder Herodis welle, försende han honom till Herodem, Ty han war ock j Jerusalem på then tijdhen. Tå Herodes fick see Jesum, wardt han ganska gladh, Ty han hadhe j long tijdh hafft åstundan til at see honom, Ty han hadhe mykit hördt om honom, och hoppadhes få see någhot tekn göras aff honom. Och han frågadhe honom om mong stycker, Men han swaradhe honom intet. Stodho ock öffuerste Presterna och the Scrifftlärde, och klagadhe swårligha på honom. Men Herodes medh sitt folck förachtadhe honom, och begabbadhe honom, och klädde honom vthi itt hwijtt klädhe, och sende honom igen til Pilatum. Och Pilatus 

#1304 och Herodes wordo wener emellan sigh på samma dagh, Ty emellan them hadhe tilförenna warit owenskap.
	Tå kalladhe Pilatus tilhopa the öffuersta Presterna och Förståndarenar, och folcket, och sadhe til them, J haffuen fått migh thenna mannen, såsom then ther haffuer förwendt folcket, Och sij, iagh haffuer förhördt honom j idhor närwaru, och finner doch ingen aff the ogerningar medh thenna mannen, ther j beklaghe honom före. Och ey heller Herodes, Ty iagh försende idher til honom, Och sij, man kunde intet komma på honom thet dödhen werdt war, Therföre wil iagh nepsan och sleppan. Ty han skulle om Högtijdhena giffua them en löös.
	Tå ropadhe hele hopen och sadhe, Tagh thenna aff wäghen, och giff oss Barrabam löös. Then ther lågh j fängelse för itt vplop skul, som j stadhen skeedt war, och för itt mandråp. Åter taladhe Pilatus til them, och wille giffua Jesum löös. Tå ropadhe the, och sadhe, Korssfest, korssfest honom. Tå sadhe han tridie resona til them, Hwadh haffuer han tå illa giordt? Jagh finner ingen dödzsaak medh honom, Therföre wil iagh nepsan och giffuan löös. Men the ladhe åt med stoort roop, och begäradhe, at han skulle korssfestas. Och theras, och the öffuersta Presternars roop, wardt jw meer och meer.
	Tå dömde Pilatus, at så skee skulle som the begäradhe, och gaff them löös then j fängelset satt war för vplopet och dråpet skul, then the begärat hadhe. Men Jesum offuerantwardadhe han theras wilia. Och tå the leedde honom vth, fingo the en fatt som heet Simon aff Cyrene, then ther kom aff markenne, honom ladhe the korsset vppå, at han skulle bära thet effter Jesum.
	Men honom folgde en stoor hoop folck och quinnor, the ther greto och ömkadhe sigh offuer honom. Tå wende sigh Jesus om til them, och sadhe, Jerusalems döttrar, gråter icke offuer migh, vthan gråter offuer idher sielffua, och offuer idhor barn. Ty sij, the daghar warda kommandes, j hwilkom the skola säya, Saligha äro the ofruchtsama, och the quedher som intet födt haffua, och the spenar som ingom hadhe diya giffuit. Tå skola the begynna säya til berghen, Faller offuer oss, Och til höghanar, skyler oss. Ty är thetta skeedt på thet ferska träädh, Hwadh skal tå skee på thet torra?
	Leeddes ther ock vth twå andra ogerningsmän medh honom til at afflijffuas. Och tå the komo til thet rwmet, som kallas Hoffuudskallaplatzen, ther korssfeste the honom, och the ogerningsmän medh honom, then ena på then höghro sidhon, then andra på then wenstro. Och sadhe Jesus, Fadher, förlåt them thet, Ty the weta icke hwadh the göra. Och the bytte hans klädher, kastandes lott på them. Och folcket stoodh och sågh vppå.
	Och the Öffuerste samt medh them, begabbadhe honom, säyandes, Androm haffuer han holpet, hielpe sigh nu siellfuom, om han är Christus then Gudz uthkoradhe. Begabbadhe ock honom krijgsknechterna, och gingo til och reckte ätickio til honom, säyandes, Ästu Juda Konung, så hielp tigh sielff. War ock een offuerscrifft scriffuin offuer honom medh Grekiska, Latiniska och Ebreiska bookstaffuer, Thenne är Juda Konung.
	Men en aff the ogerningsmän som vphengde woro, hädde honom, och sadhe, Ästu Christus, så hielp tigh sielff och oss. Tå swaradhe then andre, straffadhe honom, och sadhe, Fruchtar tu icke heller Gudh, tu som äst j samma fördömelsen? Och är thet wel rett medh oss, Ty wij lijdhe thet wåra gerningar werda äro, Men thenne haffuer intet ondt giordt. Och sadhe han til Jesum, HErre, tenck på migh tå tu kommer vthi titt Rike. Och sadhe Jesus til honom, Sannerligha sägher iagh tigh, Jdagh skalt tu wara medh migh j Paradijs.
	Och war thetta widh siette tijman, och itt mörker wardt offuer hela landet, alt in til niyonde tijman, Och solen miste sitt sken, och förloten j Templet 

#1305 rempnadhe mitt j tw. Och Jesus ropadhe medh högha röst, och sadhe, Fadher, Jagh befaler min anda j tina hender. Och tå han hadhe thet sagdt, gaff han vp andan. Tå Höffuitzmannen sågh hwadh ther skeedde, prijsadhe han Gudh, och sadhe, Sannerligha war thenne en retferdigh man. Och alt folcket som tijt gånget war at see här på, tå the seedt hadhe huad ther skeedde, slogho the sigh för sijn bryst, och gingo heem igen. Men alle hans kende wener, och quinnor, som honom folgt hadhe aff Galileen, stodho longt jfrå och sågho ther på.
	Och sij, en man benemd Joseph en Rådherre, then war en godh och retferdigh man, och hadhe icke samtyckt theras rådh och gerning, och han war bördigh aff then Judanars stadh Arimathia, then ther ock åstundadhe effter Gudz Rike, Han gick til Pilatum och beeddes Jesu lekamen. Och toogh honom nedh, swepte honom vthi itt linklädhe, och ladhen nedh j ena graff, som vthuggen war vthi steen, ther än tå ingen hadhe vthi lagd warit. Och thet war Tilredhelsedaghen, och Sabbathen begynte gå vppå. Och folgde ther någhra quinnor effter, som medh honom kompna woro aff Galileen, och besågho graffuena, och huruledes hans lekamen lagd war. Och gingo sedhan tilbaka igen, och tilreedde welluchtandes krydder och smörielse. Men om Sabbathen woro the stilla, som budhit war j Laghen.

		XXIIII. Capitel.
PÅ then ena Sabbathen, ganska bittijdha om morghonen, komo the til graffuena, bärandes the welluchtande krydder som the tilreedt hadhe, och någhra medh them. Så funno the stenen affweltan jfrå graffuenne, och gingo in, och funno intet HErrans Jesu lekamen. Och thet begaff sigh, at tå the ther om bekymradha woro, Sij, så stodho när them twå män vthi skinande klädher. Tå wordo the förfäradha, och slogho sijn ansichte nedher åt jordenne. Tå sadhe the til them, Hwj söken j then leffuande jbland the dödha? Han är icke här, han är vpstånden. Kommer jhogh huru han sadhe idher, tå han än nu war j Galileen, säyandes, Menniskionnes Son moste offuerantwardas j syndigha menniskiors hender, och korssfestas, och vpstå på tridie daghen. Och så begynte the komma jhogh hans ord, och gingo tilbaka jfrå graffuenne, och bodadhe thetta alt them Elloffua, och allom them androm.
	Och thet war Maria Magdalene, och Johanna, och Maria Jacobi, och andra som medh them woro, the thetta sadhe til Apostlanar. Och theras ord syntes för them såsom galenskap, och the troodde them intet. Men Petrus stoodh vp, och lop til graffuena, Och tå han lutadhe sigh ther in, fick han see linklädhen liggiandes allena, och gick sina ferde, förundrandes widh sigh sielff hwadh ther skeedt war.
	Och sij, twå aff them gingo på samma daghen til en byy, som lågh widh sextiyo stadier wäghs jfrå Jerusalem, benemd Emaus, och the taladhe hwar medh annan, om alt thetta som skeedt war. Och hende sigh, tå the taladhes widh och befrågadhe hwar annan, nalkadhes ock Jesus, och gick medh them. Men theras öghon woro förhållen, at the icke kende honom. Tå sadhe han til them, Hwadh är thet för taal, som j haffuen idher emellan, widh j gåån och ären bedröffuadhe? Tå swaradhe en thera som heet Cleophas, och sadhe til honom, Ästu allena jbland fremmande män j Jerusalem, som icke weet hwadh ther skeedt är j thessa daghar? Sadhe han til them, Hwadh? Sadhe the til honom, Om Jesu Nazareno, som war en Prophet, mechtigh bådhe j gerningar och ord, för Gudhi och allo folckena, Och huruledes the öffuerste Presterna och wåre Förmän offuerantwardadhe honom 

1306 j dödzens fördömelse, och korssfeste honom. Men wij hoppadhes, at han skulle wara then, som förlossa skulle Jsrael. Och offuer alt thetta är nu tridie daghen, sedhan thet skeedde. Och någhra quinnor aff wåra, haffua förskreckt oss, the ther bittijdha om morghonen hadhe kommet til graffuena, och tå the icke funno hans lekamen, kommo the och sadhe, at the ock Ängla syyn seedt hadhe, huilke sagdt hadhe, at han leffuer. Och någhre aff them som medh oss woro, gingo bortt til graffuen, och funno såsom quinnonar sagdt hadhe, Men honom funno the intet.
	Tå sadhe han til them, O j galne och seenhiertadhe til at troo, vthi alt thet som Propheterna sagdt haffua. Skulle icke Christus sådant lijdha, och sedhan ingå vthi sijn herligheet? Och han begynte på Mose och alla Propheterna, och giorde vthtydhelse för them j alla Scriffter, som woro om honom. Och the begynte nalkas in til byyn tijt the wille, och han lätz som han wille gå lenger fram. Och the nödhgadhe honom, säyandes, Bliff när oss, ty thet lijdher åt afftonen, och daghen är förlijdhen. Och så gick han in til at bliffua när them.
	Och thet begaff sigh, tå han satt til boordz medh them, toogh han brödhet, tackadhe, brööt thet, och fick them. Och theras öghon öpnadhes, at the kende honom. Och så förswan han vthu theras åsyyn. Och the sadhe emellan sigh, War icke wårt hierta brinnande j oss, tå han taladhe medh oss j wäghen, och vthtydde oss scriffterna? Och j samma stundenne stodho the vp, och gingo til Jerusalem igen, och funno församladha the Elloffua, och the som medh them woro, the ther sadhe, HErren är sannerligha vpstånden, och är synter aff Simone. Och the förtalde hwadh skeedt war j wäghen, och huru han wardt kend aff them, j thet han brööt brödhet.
	Som the nu här om taladhe, stoodh Jesus sielff mitt jbland them, och sadhe til them, Fridh ware idher. Tå wordo the förfäradhe och fruchtadhe, menandes, at the sågho en Anda. Tå sadhe han til them, Hwj ären j förfäradhe, och hwj vpstigha sådana tanckar vthi idhor hierta? Seer mina hender och mina fötter, at thet är iagh sielff, Tagher på migh och skodher, Ty Anden haffuer icke kött och been, såsom j seen migh haffua. Och tå han hadhe thet sagdt, wijste han them hender och fötter. Och som the än nu icke troodde för glädhi skul, vthan förundradhe sigh, sadhe han til them, Haffuen j här någhot at äta? Tå fingo the honom fram itt stycke steekt fisk, och någhot aff een hannogskako. Och han toogh thet, och ååt ther aff j theras åsyyn.
	Och han sadhe til them, Thetta äro the ord som iagh sadhe til idher, tå iagh än nu war medh idher, at alt moste fulbordas som scriffuit är j Mosi Lagh, och j Propheterna, och j Psalmarna om migh. Tå öpnadhe han theras sinne, at the förstodho scriffterna, och sadhe til them, Så är thet scriffuit, och så moste Christus lijdha, och tridie daghen vpstå jfrå the dödha, och predicas j hans nampn bätring och syndernas förlåtelse jbland all folck, begynnande på Jerusalem. Och j ären wittne til alt thetta. Och sij, iagh wil senda offuer idher mins Fadhers löffte. Men j skolen bliffua j Jerusalem, til tess j warden beklädde medh krafft aff höghdenne. Och han hadhe them vth til Bethanien, och vplyffte sina hender, och welsignadhe them. Och skeedde, at tå han them welsignat hadhe, skildes han jfrå them, och vpfoor j himmelen. Och the tilbådho honom, och gingo sedhan in j Jerusalem igen medh stora glädhi, och woro altijdh j Templet, prijsadhe och loffuadhe Gudh, Amen.

Enden på S. Luce Euangelium.

[Evangelium enligt Johannes 1541]
#1307 
S. Johannis Euangelium. 
Första Capitel.
J begynnelsen. war Ordet. och Ordet war när Gudhi, och Gudh war Ordet, thet samma war j begynnelsen när Gudhi. Genom thet äro all ting giord, och thy föruthan är intet giordt, thet giordt är. J thy war lijffuet, och lijffuet war menniskionars Liws, och Liwset lyser j mörkret, och mörkret haffuer thet icke begripit.
En man war send aff Gudhi, som heet Johannes. Han kom til wittnesbyrd, på thet han skulle wittna om Liwset, at alle skulle troo genom honom. Jcke war han Liwset, men han war send til at wittna om Liwset. Thet war thet samma Liwset, hwilket vplyser alla mennsikior som komma j werlden. J werldenne war thet, och jgenom thet är werlden giord, och werlden kende thet icke.
Han kom til sitt eghit, och hans eghne anammadhe honom icke. Men allom them som honom anammadhe, gaff han macht at bliffua Gudz barn, hem som troo j hans nampn. Hwilke icke aff blodh, icke heller aff kötzligh wilia, icke heller aff någhors manz wilia, vthan aff Gudhi födde äro.
Och Ordet wardt. kött, och boodde j bland oss, och wij såghom hans herligheet, såsom eenda Sonsens herligheet aff Fadhrenom, full medh nådh och sanning.
Johannes wittnar om honom, ropar och sägher, Thenne waret, om hwilken iagh sagdt haffuer, Effter migh skal komma, then för migh warit haffuer, ty han war förr än iagh, Och aff hans fullheet haffue wij alle fått, och nådh för nådh.. Ty genom Mosen äro Laghen giffuin, nådh och sanning är kommen genom Jesum Christum. Jngen haffuer någhon tijdh seedt Gudh, eende Sonen som är j Fadhrens skööt, han haffuer thet kungiordt.
Och Thetta är Johannis wittnesbyrd, tå Judanar sende Prester och Leuiter aff Jerusalem, at the skulle frågha honom, Hoo ästu? Och han bekende, och försakadhe icke. Och bekende han, Jcke är iagh Christus. Tå frågadhe the honom, Hwadh tå, ästu Elias? Han sadhe, Jagh är thet icke. Ästu en Prophet? Och han swaradhe, Ney. Tå sadhe the til honom, Hoo ästu, at wij måghe giffua them swar som oss sendt haffua? Hwadh sägher tu om tigh sielff? Sadhe han, Jagh är een ropande röst j öknenne, Rödhier Herrans wägh, som Jsaias Propheten sagdt haffuer.
#1308
Och the som sende woro, woro aff the Phariseer. Och the frågadhe honom, och sadhe til honom, Hwj döper tu tå, medhan tu äst icke Christus, icke heller Elias, icke heller en Prophet. Swaradhe them Johannes, och sadhe, Jagh döper medh watn, Men mitt j bland idher ståår then j icke kennen, han är then som effter migh komma skal, hwilken för migh warit haffuer, Huilkens skootweng iagh icke werdigh är vplösa. Thetta skeedde j Bethabara på hinsidhon Jordan, ther Johannes döpte.
Daghen ther effter, sågh Johannes Jesum komma til sigh, och sadhe, Sij, Gudz Lamb, som borttagher werldennes synd. Thenne äret, om hwilken iagh sagdt haffuer, Effter migh skal komma en man, then för migh warit haffuer, ty han war förr än iagh, och iagh kende honom icke. Men på thet han skulle warda vppenbar j Jsrael, för then skul är iagh kommen, til at döpa medh watn.
Och Johannes wittnadhe, och sadhe, Jagh sågh Andan nedherkomma j duffuo lijknelse aff himmelen, och bleff på honom, och iagh kende honom icke. Men then som migh sende til at döpa medh watn, han sadhe til migh, Offuer hwilken tu fåår see Andan nedherkomma, och bliffua på honom, Han är then som döper medh then helgha Anda. Och iagh sågh thet, och wittnadhe, at han är Gudz Son.
Daghen ther effter stoodh åter Johannes och twå aff hans Läriungar. Och som han fick see Jesum gå, sadhe han, Sij, Gudz Lamb. Och twå hans Läriungar hörde honom tala, och folgde Jesum. Tå wende Jesus sigh om, och sågh them fölia sigh, och sadhe til them, Hwadh söken j? Tå sadhe the til honom, Rabbi (thet betydher, Mestar) Hwar wistas tu? Tå sadhe han til them, Kommer och seer. The komo och sågho hwar han wistadhes, Och bleffuo then daghen när honom. Och thet war widh tiyonde timan.
Och war Andreas Simonis Petri brodher en aff the twå som hadhe hördt aff Johanne, och folgde Jesum, Han fann först sin brodher Simon, och sadhe til honom, Wij haffue funnit Messiam (thet betydher, then Smoorda). Och hadhe honom til Jesum. Tå Jesus fick see honom, sadhe han, Tu äst Simon Jona Son, tu skalt heta Cephas, thet betydher hellebergh.
Daghen ther effter wille Jesus gå vthi Galileen, och fann Philippum, och sadhe til honom, Fölgh migh. Och war Philippus aff Bethsaida Andree och Petri stadh. Philippus fann Nathanael, och sadhe til honom, Then som Moses haffuer scriffuit om j Laghen, och Propheternar, haffue wij funnit, Jesum Josephs son aff Nazareth. Och Nathanael sadhe til honom, Kan någhot gott komma aff Nazareth? Philippus sadhe til honom, Kom och see.
Jesus sågh Nathanael komma til sigh, och sadhe om honom, Sij, en rett Jsraelit, j hwilkom intet swek är. Tå sadhe Nathanael til honom, Huar aff kenner tu migh? Jesus swaradhe och sadhe til honom, Förr än Philippus kalladhe tigh, tå tu wast vnder Fikonaträdh, sågh iagh tigh. Nathanael swaradhe, och sadhe til honom, Rabbi, tu äst Gudz Son, tu äst Jsraels Konung. Jesus swaradhe, och sadhe til honom, Effter thet iagh sadhe tigh, at iagh sågh tigh vnder Fikonaträdh, troor tu, större ting än thesse äro, skalt tu få see. Och sadhe til honom, Sannerligha, sannerligha sägher iagh idher, Här effter skolen j få see himmelen öpen, Och Gudz Änglar fara vp och nedher offuer menniskionnes Son.

Annat Capitel.
#1309 
Och på tridie daghen wardt itt bröllop j Cana j Galileen, och Jesu modher war ther. Wardt ock teslikes Jesus budhin och hans Läriungar til bröllopet. Och tå wijnet begynte fattas, sadhe Jesu modher til honom, The haffua intet wijn. Tå sadhe Jesus til henne, Quinna, hwadh haffuer iagh medh tigh? (Eller) Hwadh kommer thet migh och tigh widh. Min tijdh är icke än nu kommen. Tå sadhe hans modher til tienarenar, Hwadh han sägher idher, thet görer. Så woro ther sex steenkrukor, som satte woro effter settet om Judanars rening, hållandes hwar thera tw eller try mått.
Tå sadhe Jesus til them, Fyller vp krukonar medh watn. Och the fylte them offuerfulla. Och han sadhe til them, Läter nu vthi, och bärer til Kökemestaren. Och the båro. När tå Kökemestaren smakadhe wijnet, som watn warit hadhe, och icke wiste hwadhan thet kommet war, Men tienarenar som watnet öst hadhe, wiste thet, kalladhe han Brudhgumman, och sadhe til honom, Hwar man setter först fram thet godha wijnet, och när the äro wordne druckne, tå thet som sämbre är. Tu haffuer gömt thet godha wijnet alt här til.
Thetta war thet första tekn, som Jesus giorde j Cana j Galileen, och vppenbaradhe sina herligheet. Och hans Läriungar troodde på honom. Ther effter foor han nedh til Capernaum, han och hans modher, och hans brödher, och hans Läriungar. Och bleffuo ther j fåå daghar.
Och war Judanars Påscha hardt när, och Jesus foor vp til Jerusalem, och fann j Templet them som sålde fää och fåår och duffuor, och wesslare, sittiandes. Tå giorde han ena gissl aff togh, och dreff them alla vth aff Templet medh fåår och fää, och bortspilte wesslarenars penningar, och störte boorden om kul. Och sadhe til them som duffuor sålde, Haffuer thetta bortt hädhan, och görer icke aff mins Fadhers Hws itt marknatz hws. Tå komo hans Läriungar jhogh, thet som scriffuit är, Tins Hwss nijtelskan haffuer frätet migh.
Tå swaradhe Judanar, och sadhe til honom, Hwadh tekn läter tu oss see, at tu skalt thetta göra? Swaradhe Jesus och sadhe til them, Slåår thetta Templet nedher, och j tree daghar wil iagh thet vpretta. Tå sadhe Judanar, J sex och fyratiyo åår är thetta Templet vpbygdt, och tu wilt thet vpretta j tree daghar? Men han sadhe om sins krops Tempel. Och när han war vpstånden jfrå the dödha, komo hans Läriungar jhogh, at han hadhe thet sagdt them, och troodde Scrifftenne, och thet taal som Jesus sagdt hadhe.
Tå han nu war j Jerusalem, om Påschana på högtijdhes daghen, troodde monge j hans nampn, tå the sågho hans tekn som han giorde. Men Jesus betroodde icke sigh sielffuan them, Ty han kende alla, och behöffde icke at någhor skulle wittna om menniskiona. Ty han wiste wel hwadh j menniskionne war.

III. Capitel.
OCh war en man aff the Phariseer som heet Nicodemus, en Öffuerste jbland Judanar. Han kom til Jesum om nattena, och sadhe til honom, Rabbi, wij wete at tu äst kommen aff Gudhi för en Lärare, Ty ingen kan göra the tekn som tu gör, vthan Gudh är medh honom. Jesus swaradhe och sadhe til honom, Sannerligha, sannerligha sägher iagh tigh, Vthan en bliffuer född på nytt, kan han icke see Gudz Rike. Tå sadhe Nicodemus til honom, Huru kan een menniskia födhas, när hon är gammul? Jcke kan hon på nytt gå j sins modhers lijff och födhas? 
#1310 Swaradhe Jesus, Sannerligha, sannerligha sägher iagh tigh, Vthan en warder född aff watn och Andanom, kan han icke ingå j Gudz Rike. Thet som är födt aff kött thet är kött. Och thet som är födt aff Andanom, thet är ande. Förundra icke at iagh sadhe tigh, at j mosten födhas på nytt. Wädhret blåås hwart thet wil, och tu hörer thes röst, och tu weest icke huadhan thet kommer eller huart thet faar, Altså är huar och en som aff Andanom född är.
Nicodemus swaradhe, och sadhe til honom, Huru kan thetta skee? Jesus swaradhe, och sadhe til honom, Ästu en Mestare j Jsrael, och weest icke thetta? Sannerligha, sannerligha sägher iagh tigh, Wij tale thet wij wete, och thet wij haffue seedt thet wittne wij, och wårt wittnesbyrd anammen j icke. Troo j icke när iagh sägher idher om jordesk ting, Huru skolen j tå troo, om iagh sägher idher om himmelsk ting.
Och ingen faar vp j himmelen, vthan then som foor nedher aff himmelen, menniskionnes Son som är j himmelen. Och såsom Moses vphögde Ormen j öknenne. altså moste ock menniskionnes Son warda vphögd, På thet at hwar och en som troor på honom, skal icke förgåås, vthan få ewinnerlighit lijff.
Ty så elskadhe Gudh werldena, at han vthgaff sin eenda Son, på thet, at hwar och en som troor på honom, skal icke förgåås, vthan få ewinnerlighit lijff. Ty icke haffuer Gudh sendt sin Son j werldena, at han skal döma werldena, vthan på thet at werlden skal warda saligh genom honom. Hwilken som troor på honom, han warder icke dömd, Men hwilken som icke troor, han är redho dömd, Effter thet han icke troodde j Gudz eenda Sons nampn. Men thetta är domen, at Liwset är kommet j werldena, och menniskionar elskadhe meer mörkret än Liwset, ty theras gerningar woro onda. Ty hwar och en som illa gör, hatar Liwset, och kommer icke til Liwset, at hans gerningar skola icke warda straffadha. Men then som gör sanningena, han kommer til Liwset, at hans gerningar skola warda vppenbara, ty the äro giorda j Gudhi.
Ther effter kom Jesus och hans Läriungar j Judeska landet, och wistadhes ther medh them, och döpte. Döpte ock teslikes Johannes j Enon widh Salim, ty ther war mykit watn. Och the komo och läto döpa sigh, Ty Johannes war icke än tå kastat j hechtelse.
Tå kom vp itt spörsmål jbland Johannis Läriungar samt medh Judanar, om reningen. Och komo til Johannem, och sadhe til honom, Rabbi, Then som war när tigh på hinsidhon Jordan, then tu wittnadhe om, Sij, han döper, och alle komma til honom. Johannes swaradhe, och sadhe, Menniskian kan intet tagha, vthan thet warder henne giffuit aff himmelen. J ären sielffue mijn wittne, at iagh sadhe, Jcke är iagh Christus, vthan iagh är send för honom. Then som Brudhena haffuer, han är Brudhgummen, Men Brudhgummans wen som ståår och hörer honom, han frögdar sigh aff Brudhgummans röst. Thenna mijn frögd är nu fulbordat, Honom bör wexa til, och migh bör förminskas.
Then som offuan effter kommer, han är offuer alla. Then aff jordenne är, han är aff jord, och aff jordenne talar han. Then aff himmelen kommer, han är offuer alla, och thet han haffuer seedt och hördt, thet wittnar han, och hans wittnesbyrd anammar ingen. Then som anammar hans wittnesbyrd, han haffuer.besiglt, at Gudh är sanferdigh. Ty then Gudh sendt haffuer, han talar Gudz ord, Ty Gudh giffuer icke Andan effter mått. Fadhren elskar Sonen, och alt haffuer han giffuit honom j hender. Hwilken som troor Sonenom, han haffuer ewinnerlighit lijff, Men then som icke troor Sonenom, han skal icke få see lijffuet, Vthan Gudz wredhe bliffuer offuer honom.

IIII. Capitel.
#1311 
TÅ nu Herren förnam, at Phariseerna hadhe hördt, at Jesus giorde flere Läriungar och döpte, än Johannes, ändoch Jesus döpte icke sielff, vthan hans Läriungar, offuergaff han Judeam, och droogh åter in j Galileam. Så moste han gå genom Samarien. Och när han kom til en stadh j Samarien som kallas Sychar widh en boolstadh, som Jacob gaff sinom son Joseph, och ther war Jacobs brunn. Och effter thet Jesus war trötter aff wäghen, satte han sigh så nedh widh brunnen. Och thet war widh siette tijman.
Tå kom een quinna aff Samarien til at hemta watn. Sadhe Jesus til henne, Giff migh dricka, Ty hans Läriungar woro gångne in j stadhen til at köpa maat. Tå sadhe then Samaritiska quinnan til honom, Huru bedhes tu som äst en Jude, dricka aff migh, som är een Samaritisk quinna? Ty Judanar haffua ingen handel medh the Samariter. Jesus swaradhe, och sadhe til henne, Förstodhe tu Gudz gåffuo, och hoo then är som sägher til tigh, Giff migh dricka, tå beeddes tu aff honom, och han gåffue tigh leffuandes watn. Sadhe quinnan til honom, Herre, icke haffuer tu thet tu kant taghat medh, och brunnen är diwper, Hwadhan haffuer tu tå leffuandes watn? Mon tu wara meer än wår fadher Jacob, som gaff oss brunnen, och drack aff honom medh sijn barn och sin booskap?
Tå swaradhe Jesus, och sadhe til henne, Hwar och en som dricker aff thetta watnet, han warder törstigh igen, Men hwilken som dricker aff thet watn som iagh honom giffuer, han skal icke törsta til ewigh tijdh. Vthan thet watn som iagh honom giffuer, skal bliffua j honom een kella medh springande watn j ewinnerlighit lijff. Tå sadhe quinnan til honom, Herre, giff migh thet watnet, at iagh icke törster eller behöffuer komma hijt effter watn. Sadhe Jesus til henne, Gack, kalla tin man, och kom hijt. Swaradhe quinnan, och sadhe til honom, Jagh haffuer ingen man. Sadhe Jesus til henne, Tu sadhe rett, Jagh haffuer ingen man, Ty tu haffuer hafft fem män, och then tu nu haffuer, är icke tin man, Thet sadhe tu sant.
Tå sadhe quinnan, Herre, Jagh seer at tu äst en Prophet, Wåre fädher haffua tilbidhit på thetta berghet, och j säyen, at j Jerusalem är thet rwm, ther man tilbidhia skal. Jesus sadhe til henne, Quinna, troo migh, Then tijdh kommer, at hwarken på thetta berghet eller j Jerusalem skolen j tilbidhia Fadhren. J weten icke hwadh j tilbidhien, Men wij wete hwadh wij tilbidhie, Ty saligheten är aff Judomen. Men then tijdh kommer, och är nu allaredho, at rette tilbidhiare skola tilbidhia Fadhren j Andanom och sanningen, Ty Fadhren wil ock sådana haffua, som honom tilbidhia skola. Gudh är en Ande, och the honom tilbidhia, skola tilbidhia honom j Andanom och j sanningen.
Tå sadhe quinnan til honom, Jagh weet at Messias skal komma, som kallas Christus. När han kommer, warder han oss all ting vnderwijsandes. Sadhe Jesus til henne, Jagh är then samme som talar medh tigh. Och j thet samma komo hans Läriungar, och vndradhe ther på, at han taladhe medh quinnonne. Doch sadhe ingen, Hwadh fråghar tu, Eller hwadh talar tu medh henne? Tå lät quinnan stå sina kruko, och gick in j stadhen, och sadhe til thet folcket, Kommer och seer en man, som migh haffuer sagdt alt thet iagh haffuer giordt, Mon han icke wara Christus? Tå gingo the aff stadhen, och komo til honom.
Ther emellan bådho Läriunganar honom, säyandes, Rabbi, äät. Sadhe han til them, Jagh haffuer maat at äta, ther j intet aff weten. Tå sadhe Läriunganar emellan sigh, Mon någhor haffua burit honom äta? Sadhe Jesus til them, Min maat är thet, at iagh gör hans wilia som migh sendt haffuer, och fulbordar hans werck. Säyen icke j, Fyre månadher äro än nu,

#1312 och skördatijmen kommer, Sij, iagh sägher idher, Lyffter vp idhor öghon, och beseer markena, ty hon begynnar hwitna til skörd, och then ther vpskäär han tagher löön, och församlar frucht j ewinnerlighit lijff, På thet at bådhe then som såår, och then som vpskäär, skola tilsamman glädhias. Ty här är thet ordet sant, Ät en annar är then som såår, och en annar som vpskäär. Jagh sende idher vth at vpskära, thet j haffuen intet arbetat, Andre haffua arbetat, och j ären ingångne j theras arbete.
Och monge Samariter aff then stadhen, troodde på honom för quinnonnes taal skul, som witnadhe, at han hadhe sagdt henne alt thet hon hadhe giordt. När nu the Samariter komo til honom, bådho the honom, at han wille bliffua när them. Och han bleff ther j twå daghar. Och mykit flere troodde för hans ord skul, och sadhe til quinnona, Nu troo wij icke för titt taal skul, Ty wij haffue sielffue hördt, och wete at han är wist Christus werldennes Frelsare.
Men twå daghar ther effter, gick han tädhan och droogh in j Galileen, Ty Jesus witnadhe sielff, at en Prophet warder intet affhållen j sitt fädhernes land. Och när han kom j Galileen, vndfingo the Galileer honom, effter the all ting seedt hadhe, som han giordt hadhe j Jerusalem på högtijdhes daghen, Ty the hadhe ock warit til högtijdhes daghen. Så kom åter Jesus j Cana j Galileen, ther han hadhe giordt wijn aff watn.
Och ther war en Konungsman, hwilkens son lågh siwk j Capernaum. När han hörde, at Jesus war kommen aff Judea til Galileen, gick han til honom, och badh honom, at han wille komma nedh, och göra hans son helbregda, Ty han lågh för dödhen. Tå sadhe Jesus til honom, Vthan j seen tekn och Vnder, troon j icke. Konungsmannen sadhe til honom, Herre, kom nedh förr än min son döör. Sadhe Jesus til honom, Gack, tin son leffuer. Tå troodde mannen ordena, som Jesus sadhe til honom, och gick.
Och j thet han gick nedh, mötte honom hans tienare, och bebodadhe honom, säyandes, Tin son leffuer. Tå besporde han medh them, hwadh stund thet war wordet bätre medh honom. Och the sadhe til honom, Jgåår på siwnde tijman offuergaff skelffuan honom. Tå förstoodh fadhren, at thet war then tijmen j hwilkom Jesus hadhe sagdt til honom, Tin son leffuer. Och han troodde, och alt hans hws. Thetta är nu thet andra teknet, som Jesus giorde, när han kom aff Judea j Galileen.

V. Capitel.
THer effter war een Judanars högtijdh, och Jesus foor vp til Jerusalem. Men j Jerusalem är en dam widh fårahuset, som heet på Ebraisko Bethesda, och hadhe fem skiwl, ther vthi lågho en stoor hoop siwke, blinde, halte, borttwinadhe, och bijdde effter at watnet skulle röras. Ty Ängelen steegh nedh j dammen på en wiss tijdh, och rörde watnet. Then ther nu först steegh nedh j watnet, sedhan thet war rördt, han bleff helbregda, ehwadh siwkdom han hadhe. Så war ther en man, som hadhe warit siwk j otta och tretiyo åår. Tå Jesus fick see honom ther han lågh, och förnam, at han nu j long tijdh hadhe leghat siwk, sadhe han til honom, Wilt tu bliffua helbregda? Swaradhe then siwke honom, Herre, iagh haffuer ingen som haffuer migh j dammen när watnet är rördt, Men förr än iagh kommer, tå är en annar stighen in för migh.
Tå sadhe Jesus til honom, Statt vp, tagh tijn säng, och gack. Och strax bleff then mannen helbregda, och toogh sijn säng, och gick. Och thet war på en Sabbaths dagh. Tå sadhe Judanar til honom som war worden
#1313 helbregda, Thet är Sabbath, tigh är icke lofflighit bära sängena. Swaradhe han them, Then som giorde migh helbregda, han sadhe til migh, Tagh tijn säng och gack. Tå sporde the honom, Hoo är then mannen som tigh sadhe, Tagh tijn säng och gack? Men han som helbregda war worden, wiste icke hoo han war, Ty Jesus war vndan wikin, effter mykit folck war j thet rwmet.
Ther effter fann Jesus honom j Templet, och sadhe til honom, Sij, tu äst worden helbregda, synda icke här effter, at tigh icke widherfars någhot werre. Tå gick then mannen bortt, och sadhe Judomen, at Jesus war then som honom hadhe helbregda giordt. Och therföre förfolgde Judarna Jesum, och sökte effter at dödha honom, effter han thetta giorde på Sabbathen. Tå swaradhe Jesus them, Min Fadher werckar in til nu, och iagh werckar ock. Therföre sökte Judarna än tå meer effter at dödha honom, ty han ey allenast brööt Sabbathen, vthan ock sadhe Gudh wara sin Fadher, görandes sigh sielff lijk medh Gudh.
Tå swaradhe Jesus, och sadhe til them, Sannerligha, sannerligha sägher iagh idher, Sonen kan intet göra aff sigh sielff, vthan thet han seer Fadhren göra, Ty alt thet han gör, thet gör ock Sonen. Fadhren elskar Sonen, och wijsar honom alt thet han gör, och warder än wijsandes honom större werck än thenna äro, at j skolen vndra ther på. Ty såsom Fadhren vpwecker the dödha och gör them leffuandes, så gör ock Sonen leffuandes hwem han wil. Ty icke dömer heller Fadhren någhon, vthan haffuer all doom giffuit Sonenom, På thet alle skola hedhra Sonen, såsom the hedhra Fadhren. Hwilken som icke hedhrar Sonen, han hedhrar icke Fadhren, som honom sendt haffuer. Sannerligha, sannerligha sägher iagh idher, Hwilken som hörer mitt taal, och troor honom som migh sendt haffuer, han haffuer ewinnerlighit lijff, och kommer icke j domen, vthan gåår jfrå dödhen til lijffuet.
Sannerligha, sannerligha sägher iagh idher, Then tijdh skal komma, och är nu allaredho, at the dödhe skola höra Gudz Sons röst, och the henne höra, the skola leffua. Ty såsom Fadhren haffuer lijff j sigh sielffuom, så haffuer han ock giffuit Sonenom haffua lijff j sigh sielffuom, och haffuer teslikes giffuit honom macht at döma, therföre, at han menniskionnes Son är. Förundrer icke thetta, ty then stund skal komma, j hwilka alle the j griffterna äro, skola höra hans röst. Och the som wel haffua giordt, skola fram gå til lijffzens vpståndelse, Men the som illa haffua giordt, til domsens vpståndelse.
Jntet kan iagh göra aff migh sielff. Som iagh hörer, så dömer iagh, och min doom är rett, Ty iagh söker icke min wilia, vthan Fadhrens wilia, som migh sendt haffuer. Om iagh witnar om migh sielff, tå är mitt witnesbyrd icke sant, En annar är som wittnar om migh, och iagh weet, at thet witnesbyrd sant är, som han witnar om migh. J senden til Johannem, och han gaff witnesbyrd til sanningen. Men iagh tagher intet witnesbyrd aff menniskio, vthan sägher thetta, på thet j skolen warda salighe. Han war itt brinnande och skinande liws, och j willen en tijdh longt frögdas j hans liws. Men iagh haffuer itt större witnesbyrd än Johannis witnesbyrd. Ty the werck som Fadhren haffuer giffuit migh, at iagh skal fulborda, the samma werck som iagh gör, witna om migh, at Fadhren haffuer sendt migh. Och Fadhren som migh sende, han haffuer wit nat om migh. J haffuen hwarken någhon tijdh hördt hans röst, eller seedt hans skepelse. Och hans ord haffuen j icke bliffuandes j idher, ty j troon icke honom som han sendt haffuer.
Ransaker scriffternar, ty j mene idher haffua ewinnerlighit lijff j them, och the äro the som witna om migh, Och j wilien icke komma til migh, at j måtten få lijff. Jagh tagher ingen prijs aff menniskior, men iagh kenner 

#1314 idher, at j icke haffuen Gudz kärleek vthi idher. Jagh är kommen j mins Fadhers nampn, och j anammen migh icke, Kommer en annar j sitt eghit nampn, then warden j anammandes. Huru kunnen j troo, j som taghen prijs hwar aff androm? Och then prijs som kommer allenast aff Gudh, söken j intet.
J skolen icke mena, at iagh skal beklagha idher för Fadhren, thet är en som idher beklaghar, nemliga Moses, then j hoppens vppå. Hadhen j troodt Mosi, så hadhen j ock troodt migh, Ty om migh haffuer han scriffuit. Troon j icke hans scriffter, Huru skolen j tå troo mijn ord?

VI. Capitel.
THer effter foor Jesus offuer thet Galileeska haffuet, som är widh then stadhen Tyberias. Och mykit folck folgde honom, Therföre at the sågho hans tekn, som han giorde medh them som siwke woro. Och gick Jesus vp på itt bergh, och satte sigh ther medh sina Läriungar. Och tå tilstundadhe Påscha, Judanars högtijdh. Tå lyffte Jesus vp sijn öghon, och sågh at mykit folck kom til honom, och sadhe til Philippum, Hwar få wij köpa brödh, at thesse må äta? Thet sadhe han til at försökia honom, Ty han wiste wel, hwadh han wille göra. Swaradhe honom Philippus, För twhundradhe penningar brödh, wore them icke noogh, til at hwar finge itt litet stycke. Tå sadhe til honom en aff hans Läriungar, Andreas Simon Petri brodher, Här är en pilt, som haffuer fem biugbrödh, och twå fiskar, Men huadh förslåår thet jbland så monga? Sadhe Jesus, Läter folcket settia sigh. Och på then stadhen war mykit grääs. Tå satte sigh nedh widh fem tusend män. Och Jesus toogh brödhen, tackadhe, och fick Läriungomen, och Läriunganar skiffte jbland them som såto. Sammaledes ock aff fiskanar, så mykit han wille.
Tå the woro mätte, sadhe han til sina Läriungar, Hemter tilhopa stycken som offuerbliffuin äro, at the icke förfaras. Så hemte the tilhopa, och vpfylte tolff korghar medh styckiom, som offuer woro aff fem biugbrödh effter them som ätit hadhe. När nu the menniskionar sågho, at Jesus hadhe giordt teknet, sadhe the, Wisseligha är thenne then Propheten som komma skal j werldena. När tå Jesus förnam, at the wille komma och tagha honom, och göra honom til Konung, gick han åter affsidhes bortt vppå berghet, han sielff allena.
Och när afftonen kom, gingo hans Läriungar nedh til haffuet, och stigho til skeps, och foro offuer haffuet til Capernaum, och thet war redho mörkt wordet. Och Jesus war icke til them kommen. Tå blåste itt stoort wädher, och wåghen begynte gå. När the nu roodt hadhe widh fem och tiwghu eller tretiyo stadier fingo the see Jesum gå på haffuet, och nalkas skepet, och the wordo förfäradhe. Tå sadhe han til them, Thet är iagh, rädhens icke. Och the wille haffua taghit honom in j skepet. Och j thet samma war skepet widh landet, som the foro til.
Daghen ther effter, när folcket som stoodh på hijnsidhon haffuet, sågh, at ther war intet annat skep än thet ena som hans Läriungar woro vthi steghne, Och at Jesus war icke instighen medh sina Läriungar j skepet, vthan hans Läriungar woro borttfarne allena. Men annor skep komo aff Tyberias, hardt til thet rwmet ther the hadhe ätit brödhet, genom Herrans tacksäyelse. När tå folcket sågh, at Jesus war icke ther, ey heller hans Läriungar, stigho the ock j skepen, och komo til Capernaum, och sökte Jesum.
Och tå the funno honom på hijnsidhon haffuet, sadhe the til honom, 
#1315 Rabbi, när komst tu hijt? Swaradhe Jesus them, och sadhe, Sannerligha, sannerligha sägher iagh idher, J söken migh icke för then skul, at j haffuen seedt tekn, vthan för then skul, at j haffuen ätit aff brödhet, och ären wordne mätte. Wercker icke then maat som förgåås, vthan then som bliffuer til ewinnerlighit lijff, then menniskionnes Son idher giffua skal, Ty honom haffuer Gudh Fadher besiglt.
Tå sadhe the til honom, Hwadh skole wij göra, at wij wercka kunne Gudz werck? Swaradhe Jesus, och sadhe til them, Thet är Gudz werck, at j troon på then han sendt haffuer. Tå sadhe the til honom, Hwadh tekn gör tu tå, at wij see kunne och troo tigh? Hwadh werckar tu? Wåre fädher åto Manna j öknenne, som scriffuit är, Han gaff them brödh aff himmelen til at äta. Tå sadhe Jesus til them, Sannerligha, sannerligha sägher iagh idher, Jcke gaff Moses idher thet brödhet aff himmelen, men min Fadher giffuer idher thet retta brödhet aff himmelen. Ty thet är Gudz brödh som nedherkommer aff himmelen, och giffuer werldenne lijff.
Tå sadhe the til honom, Herre giff oss altijdh thetta brödhet. Sadhe Jesus til them, Jagh är lijffzens brödh, Hwilken som kommer til migh, han skal icke hungra, och hwilken som troor på migh, han skal aldrigh törsta. Men iagh haffuer sagdt idher, at j haffuen ock seedt migh, och troon doch icke. Alt thet min Fadher giffuer migh, thet kommer til migh, Och then til migh kommer, honom kastar iagh icke vth. Ty iagh är nedherkommen aff himmelen, icke at iagh skal göra min wilia, vthan hans wilia som migh sendt haffuer. Och thet är mins Fadhers wilie som migh sendt haffuer, at iagh intet borttapa skal aff alt thet han migh giffuit haffuer, Vthan at iagh skal vpweckia thet på ytersta daghen. Thetta är nu hans wilie, som migh sendt haffuer, at hwar och en som seer Sonen och troor på honom, han skal haffua ewinnerlighit lijff, Och iagh skal vpweckia honom på ytersta daghen.
Tå knorradhe Judanar ther offuer, at han sadhe, Jagh är thet brödhet som nedherkommet är aff himmelen, och sadhe, Är icke thenne Jesus, Josephs son, hwilkens fadher och modher wij kenne? Huru sägher han tå, Jagh är nedherkommen aff himmelen? Tå swaradhe Jesus, och sadhe til them, Knorren icke emellan idher, Jngen kan komma til migh, vthan Fadhren som migh sendt haffuer, dragher honom, Och iagh skal vpweckia honom på ytersta daghen. Thet är scriffuit j Propheterna, The skola alle warda lärde aff Gudhi. Hwar och en som thet nu hördt haffuer aff Fadhren och lärdt thet, han kommer til migh. Jcke så, at någhor haffuer seedt Fadhren, Vthan then som är aff Gudhi, han haffuer seedt Fadhren.
Sannerligha, sannerligha sägher iagh idher, Hwilken som troor på migh, han haffuer ewinnerlighit lijff. Jagh är lijffzens brödh. Jdhre fädher åto Manna j öknenne, och äro bleffne dödhe. Thetta är thet brödhet, som nedherkommer aff himmelen, på thet then ther aff äter, skal icke döö. Jagh är thet leffuandes brödhet, som nedherkommer aff himmelen, Hwilken som äter aff thetta brödhet, han skal leffua ewinnerligha. Och thet brödhet som iagh giffua skal, är mitt kött, hwilket iagh giffua skal för werldennes lijff.
Tå kijffuadhe Judanar emellan sigh, säyandes, Huru kan thenne giffua oss sitt kött til äta? Sadhe Jesus til them, Sannerligha, sannerligha sägher iagh idher, Vthan j äten menniskionnes Sons kött, och dricken hans blodh, tå haffuen j icke lijff j idher. Hwilken som äter mitt kött och dricker min blodh, han haffuer ewinnerlighit lijff, Och iagh skal vpweckia honom på ytersta daghen. Ty mitt kött är then rette maten, och min blodh är then rette drycken. Hwilken som äter mitt kött, och dricker min blodh, han bliffuer j migh, och iagh j honom. Såsom leffuandes Fadhren haffuer migh 
#1316 sendt, och iagh leffuer för Fadhrens skul. Så ock then som äter migh, han skal ock leffua för mina skul. Thetta är thet brödhet, som aff himmelen nedherkommet är. Jcke såsom idhre fädher åto Manna, och äro bleffne dödhe, Then som äter thetta brödhet, han skal leffua ewinnerligha.
Thetta sadhe han j Synagogon, tå han lärde j Capernaum. Men monge aff hans Läriungar, när the thetta hörde, sadhe, Thetta är itt hårdt taal, hoo kan thet höra? Så effter Jesus wiste widh sigh sielff, at hans Läriungar knorradhe ther offuer, sadhe han til them, Förtörnar thetta idher? Huru skal tå skee, när j warden seendes menniskionnes Son vpstigha tijt han förra war? Anden är then som gör lijffachtigh, kötet är intet nyttigt. The ord iagh sägher idher, äro Ande, och äro lijff, Men någhre aff idher äro, som icke troo. Ty Jesus wiste wel aff begynnelsen, hwilke the woro som icke troodde, Och hwilken honom förrådha skulle. Och han sadhe, För then skul sadhe iagh idher, at ingen kan komma til migh, vthan thet warder honom giffuit aff minom Fadher.
Jfrå then tijdhen gingo monge aff hans Läriungar til ryggia, och wandradhe intet lenger medh honom. Tå sadhe Jesus til the Tolff, Jcke wilien j ock gå bortt? Swaradhe honom Simon Petrus, Herre, til hwem skole wij gå? Tu haffuer ewigha lijffzens ord, Och wij troo, och haffue förnummit, at tu äst Christus leffuandes Gudz Son. Swaradhe them Jesus, Haffuer iagh icke idher Tolff vthwaldt, och en aff idher är en dieffuul? Men thet sadhe han om Judam Simons Jscharioth, Ty han war then som honom förrådha skulle, och war en aff the Tolff.

VII. Capitel.
THer effter wistadhes Jesus j Galilea, ty han wille icke wistas j Judea, Therföre, at Judanar foro effter at dräpa honom. Och war tå hardt widh Judanars Löffhyddohögtijdh. Tå sadhe hans brödher til honom, Gack hädhan, och gack in j Judeam, at tine Läriungar må ock see tijn werck som tu gör, Ty ingen som wil vppenbar wara, förhandlar någhot hemligha, Om tu thet gör, så vppenbara tigh för werldenne. Ty hans brödher troodde icke heller på honom.
Tå sadhe Jesus til them, Min tijdh är icke än kommen, men idhar tijdh är altijdh redho. Werlden kan icke hata idher, men migh hatar hon, Ty iagh bär wittne om henne, at hennes werck äro ond. Gåår j vp til thenna höghtidjhes daghen, Jagh wil icke än nu gå vp til thenna högtijdhen, Ty min tijdh är icke än nu fulbordat. Tå han hadhe thetta sagdt til them, bleff han j Galilea. Men när hans brödher woro vpgångne, tå gick ock han vp til högtijdhen, doch icke vppenbarligha, vthan så hemligha. Tå sökte Judanar effter honom j högtijdhenne, och sadhe, Hwar är han? Och mykit mummel war jbland folcket om honom. Ty somlighe sadhe, Han är godh, Och somlighe sadhe, Ney, men han förförer folcket. Och taladhe ingen vppenbarligha om honom, för Judanars rädsslo skul.
Tå nu halff högtijdhen war offuerstånden, gick Jesus vp j Templet och lärde, och Judanar förundradhe sigh, och sadhe, Huru kan thenne scrifft, effter han är icke lärd? Swaradhe them Jesus, och sadhe, Min lärdom är icke min, vthan hans som migh sendt haffuer. Hwilken som wil lydha hans wilia, han warder förnimmandes, om thenna lärdom är aff Gudhi, eller om iagh talar aff migh sielff. Huilken som talar aff sigh sielff, han söker sin eghen prijs, Men then som söker hans prijs som honom haffuer sendt, han är sanferdigh, Och orettferdigheet är icke j honom.
#1317
Gaff icke Moses idher Laghen, och likwel gör ingen aff idher Laghen fult? Hwj söken j effter at dödha migh? Swaradhe folcket, och sadhe, Tu haffuer dieffuulen, Hoo söker effter at dödha tigh? Swaradhe Jesus, och sadhe til them, Jagh giorde ena gerning, och ther vndren j alle på, För then skul gaff Moses idher omskärelsen, icke at hon är aff Mose, vthan aff fädherna, och likwel omskaren j menniskiona om Sabbathen. Tagher nu menniskian omskärelsen om Sabbathen, på thet at Mose Lagh icke skal warda brutin, på migh bliffuen j mislynte, at iagh giorde hela menniskiona helbregda om Sabbathen? Dömer icke effter ansichtet, vthan dömer en rett doom.
Tå sadhe någhre aff Jerusalem, Är icke thenne then the fara effter at dödha? Och sij, han talar frijtt, och the tala intet til honom. Weta nu wåre Öffuerste för wisso, at han är wist Christus? Doch wij wete hwadhan thenne är. Men när Christus kommer, weet ingen hwadhan han är.
Tå ropadhe Jesus j Templet, lärde och sadhe, Ja, j kennen migh, och j weten hwadhan iagh är, och iagh är icke kommen aff migh sielff, Vthan then migh sendt haffuer, han är sanferdigh, then j icke kennen, men iagh kenner honom, Ty iagh är aff honom, och han sende migh. Tå foro the effter at gripa honom, doch kom ingen sina hender widh honom, ty hans tijdh war icke än tå kommen. Men monge aff folcket troodde på honom, och sadhe, När Christus kommer, icke warder han meer tekn görande, än thenne giordt haffuer?
Så hörde the Phariseer, at folcket mumladhe sådant om honom. Och sende Phariseerna och the öffuerste Presterna tienare vth, til at gripa honom. Tå sadhe Jesus til them, Jagh är än nu en liten tijdh när idher, och så gåår iagh bortt til honom som migh sendt haffuer. J skolen sökia migh, och intet finna migh. Och ther iagh är, tijt kunnen j icke komma. Tå sadhe Judanar emellan sigh, Hwart wil thenne gå, at wij skole icke finna honom? Mon han wilia gå vth jbland Hedhninganar, som här och ther förströdde äro, och lära Hedhninganar? Hwadh är thet för itt taal som han sadhe, J skolen sökia migh, och intet finna migh, och, ther iagh är, tijt kunnen j icke komma?
Men på ytersta daghen j höghtijdenne, then ock störst war, stoodh Jesus och ropadhe, säyandes, Hwilken som törster, han komme til migh och dricke. Hwilken som troor på migh, såsom Scrifften sägher, aff hans qwidh skola flyta leffuandes watns strömer. Men thet sadhe han om Andan, hwilken the få skulle som på honom troodde. Ty then helghe Ande war icke än tå på ferde, Ty Jesus war icke än nu förklarat. Tå nu monge aff folcket hörde thetta talet, sadhe the, Thenne är sannerligha en Prophet. En part sadhe, Thenne är Christus. Men somlighe sadhe, Jcke skal Christus komma aff Galilea? Sägher icke Scrifften, at Christus skal komma aff Dauidz sädh, och aff then stadhen Bethlehem ther Dauid war? Och wardt een twedregt jbland folcket för hans skul, Och somlighe aff them wille gripa honom, Men ingen kom hender widh honom.
Tå komo tienarenar til öffuersta Presterna och Phariseerna, Och the sadhe til them, Hwj haffuen j icke hafft honom hijt? Tienarenar swaradhe, Aldrigh haffuer någhor menniskia så talat som thenne mannen. Swaradhe them Phariseerna, Ären j icke ock förförde? Jcke haffuer någhor aff Öffuerstanar eller Phariseerna troodt på honom? Vthan thetta folcket som icke weet Laghen, är förbannat.
Tå sadhe til them Nicodemus, then som kom til honom om nattena, hwilken war en aff them, Jcke dömer wår Lagh någhor menniskio, medh mindre man först förhörer honom, och fåår weta hwadh han gör? Swaradhe the, och sadhe til honom, Äst tu icke ock en Galileer? Ransaka och see, at aff Galilea är ingen Prophet vpkommen. Och så gick hwar och en heem til sitt.

#1318
VIII. Capitel.
TÅ gick Jesus vth på Olioberghet. Och om morghonen bittijdha kom han åter j Templet, och alt folcket kom til honom, och han satte sigh och lärde them. Tå hadhe the Scrifftlärde och Phariseer til honom ena quinna, som war beslaghen medh hoor. Och när the hadhe leedt henne fram, sadhe the til honom, Mestar, thenna quinnan är beslaghen med hoor. Och Moses haffuer budhit oss j Laghen, at sådana skola stenas. Men hwadh sägher tu? Thetta sadhe the til at försökia honom, at the kunde beklagha honom.
Tå bögde Jesus sigh nedh, och screff medh fingret på jordena. När the nu så stodho fast på sijn frågho, reeste han sigh vp, och sadhe til them, Huilken aff idher vthan synd är, han kaste första stenen på henne. Och bögde sigh åter nedh och screff på jordena. När the thetta hörde, gingo the vth, hwar effter annan, begynnandes på the Äldsta. Och Jesus bleff allena, och quinnan ther ståndandes.
När Jesus reeste sigh vp, och sågh ingen vthan quinnona, sadhe han til henne, Quinna, hwar äro tine åklaghare? Haffuer ingen dömt tigh? Sadhe hon, Herre, ingen. Sadhe Jesus, Jcke dömer heller iagh tigh. Gack bortt, och synda icke här effter.
Åter taladhe Jesus til them, säyandes, Jagh är werldennes Liws, Then migh fölier, han skal icke wandra j mörkret, vthan han skal få lijffzens Liws. Tå sadhe Phariseerna til honom, Tu wittnar om tigh sielff, titt wittnesbyrd är icke sant. Swaradhe Jesus, och sadhe til them, Om iagh än wittnar om migh sielff, så är mitt wittnesbyrd sant, Ty iagh weet hwadhan iagh kommen är, och hwart iagh gåår, Men j weten icke hwadhan iagh kommer, och hwart iagh gåår. J dömen effter kötet, Jagh dömer ingen, Och om iagh än dömde, är min doom rett, Ty iagh är icke allena, vthan iagh och Fadhren som migh sendt haffuer. Är ock så scriffuit j idhor Lagh, at twegge menniskiors wittnesbyrd är sant. Jagh är then som bär wittnesbyrd om migh sielff, bär ock Fadhren som migh sendt haffuer, wittnesbyrd om migh. Tå sadhe the til honom, Hwar är tin Fadher? Jesus swaradhe, J kennen hwarken migh eller min Fadher. Om j kenden migh, tå kenden j ock min Fadher. Thesse ord taladhe Jesus widh Offerkistona, lärandes j Templet. Och ingen toogh fatt på honom. Ty hans tijdh war icke än nu kommen.
Tå sadhe åter Jesus til them, Jagh gåår bortt, och j skolen sökia migh, och skolen döö vthi idhra synder. Tijt iagh gåår, kunnen j icke komma. Tå sadhe Judanar, Mon han tå wilia dräpa sigh sielff, mädhan han sägher, Tijt iagh gåår, kunnen j icke komma? Och han sadhe til them, J ären nedhan effter, och iagh är offuan effter. J ären aff thesso werldenne, iagh är icke aff thesso werldenne. Så haffuer iagh nu sagdt idher, at j skolen döö j idhra synder, Ty om j icke troo, at thet är iagh, skolen j döö j idhra synder.
Tå sadhe the til honom, Hoo äst tu? Och Jesus sadhe til them, Alraförst iagh, som talar medh idher. Jagh haffuer mykit som iagh måtte tala och döma om idher, Men then migh sendt haffuer, är sanferdigh, och thet iagh haffuer hördt aff honom, thet talar iagh j werldenne. Men the förstodho icke, at han taladhe til them om Fadhren. Tå sadhe Jesus til them, När j haffuen vphögdt menniskionnes Son, tå skolen j förstå, at thet är iagh, och at iagh gör intet aff migh sielff, vthan hwadh Fadhren haffuer lärdt migh, thet talar iagh. Och then migh sendt haffuer, är medh migh. Fadhren läter migh icke bliffua allena. Ty iagh gör altijdh thet honom teckt är. När han thetta taladhe, troodde monge på honom.
#1319
Tå sadhe Jesus til the Judar, som troodde på honom, Om j bliffuen widh mijn ord, så ären j mine rette Läriungar, och j skolen förstå sanningen, och sanningen skal göra idher frij. The swaradhe honom, Wij äre Abrahams sädh, och haffue aldrigh någhors trälar warit, Huru sägher tå tu, J skolen warda frij? Swaradhe them Jesus, Sannerligha, sannerligha sägher iagh idher, At hwar och en som syndena gör, han är syndennes trääl. Men trälen bliffuer icke j hwset ewinnerligha, Sonen bliffuer ewinnerligha. Om Sonen gör idher frij, så ären j retzligha frij. Jagh weet at j ären Abrahams sädh. Men j faren effter at dödha migh, ty mitt taal haffuer intet rwm j idher. Jagh talar thet iagh haffuer seedt när minom Fadher, och j gören thet j haffuen seedt när idhar fadher. Swaradhe the, och sadhe til honom, Abraham är wår fadher. Sadhe Jesus til them, Woren j Abrahams barn, tå giorden j Abrahams gerningar. Nu faren j effter at dödha migh, som är then man, then idher haffuer sagdt sanningena, hwilka iagh hördt haffuer aff Gudhi, Thet giorde icke Abraham. J gören idhars fadhers gerningar. Tå sadhe the til honom, Wij äre icke oächta födde, Wij haffue en Fadher, nemligha Gudh. Jesus sadhe til them, Wore Gudh idhar Fadher, så elskadhen j jw migh. Ty aff Gudhi är iagh vthgången och kommen, Ty iagh är icke heller kommen aff migh sielff, men han haffuer migh sendt. Hwj kennen j icke mitt taal? Ty j kunnen icke höra mitt taal. J ären aff then fadhren dieffuulen, och idhars fadhers begär wilien j effterfölia. Han haffuer warit en mandråpare aff begynnelsen, och bleff icke ståndandes j sanningenne, Ty sanningen är icke j honom. När han talar lögnena, talar han aff sitt eghit, Ty han är lögnachtigh, och thes fadher. Men effter thet iagh sägher idher sanningena, troo j migh intet.
Hwilken aff idher straffar migh för synd? Sägher iagh nu idher sanningena, Hwj troon j migh icke? Then ther aff Gudhi är, han hörer Gudz ord, therföre hören j icke, at j icke ären aff Gudhi.
Tå swarade Judanar, och sadhe til honom, Säye wij icke rett, at tu äst en Samarit, och haffuer dieffuulen? Jesus swaradhe, Jagh haffuer icke dieffuulen, men iagh prijsar min Fadher, och j haffuen försmädhat migh. Jagh söker icke effter min prijs, Then är wel til, som ther effter söker och dömer.
Sannerligha, sannerligha sägher iagh idher, Hwilken som gömer mitt taal, han skal icke see dödhen til ewigh tijdh. Tå sadhe Judanar til honom, Nu haffue wij förstått, at tu haffuer dieffuulen. Abraham är dödher och Propheterna, och tu sägher, Hwilken som gömer mijn ord, han skal icke smaka dödhen ewinnerligha. Ästu meer än wår fadher Abraham som dödher är? Propheterna äro ock dödhe. Hwem gör tu tigh sielffuan? Jesus swaradhe, Är thet så, at iagh prijsar migh sielff, så är min prijs intet. Min Fadher är then som migh prijsar, hwilken j säyen wara idhar Gudh, och kennen honom doch intet, men iagh kenner honom. Och om iagh sadhe, at iagh icke kende honom, worde iagh en liwgare lijka som j. Men iagh kenner honom, och håller hans taal. Abraham idhar fadher frögdadhes, at han skulle få see min dagh, Han sågh honom, och wardt gladh. Tå sadhe Judanar til honom, femtiyo åår haffuer tu icke än nu, och Abraham haffuer tu seedt? Jesus sadhe til them, Sannerligha, sannerligha sägher iagh idher, Förr än Abraham war född, är iagh. Tå togho the vp stenar, til at kasta honom. Men Jesus gömde sigh vndan, och gick vth aff Templet.

IX. Capitel.
#1320
OCh gick Jesus fram om, och sågh en man som war blind född. Och hans Läriungar sporde honom til, och sadhe, Rabbi, Hwilken syndadhe, thenne eller hans föräldrar, at han skulle födhas blind? Jesus swaradhe, Hwarken haffuer thenne syndat eller hans föräldrar, men på thet Gudz werck skola vppenbaras på honom. Jagh moste wercka hans werck som migh sendt haffuer, medhan daghen är. Natten kommer tå ingen kan wercka. Så lenge iagh är j werldenne, är iagh werldennes Liws.
Tå han thetta sagdt hadhe, spottadhe han på jordena, och giorde en treck aff spotten, och smoorde medh trecken på thens blindas öghon, och sadhe til honom, Gack bortt, och twå tigh j dammen Siloha (thet betydher) sender. Han gick och twådde sigh, och kom igen, och hadhe sijn syyn. Tå sadhe grannanar, och the som honom förr seedt hadhe, at han war en tiggiare, Är icke thetta then som satt och tiggde? Somlighe sadhe, Thet är han. Somlighe sadhe, han är honom lijker. Men han sielff sadhe, Thet är iagh. Tå sadhe the til honom, Huru wordo tijn öghon öpnat? Swaradhe han, och sadhe, Then mannen som kallas Jesus, giorde en treck, och smoorde mijn öghon, och sadhe til migh, Gack til dammen Siloha, och twå tigh. Och när iagh gick och twådde migh, fick iagh synen. Tå sadhe the til honom, Hwar är han? Sadhe han, Jagh weet thet icke.
Tå hadhe the honom som blind hadhe warit, til the Phariseer. Och thet war på en Sabbath, när Jesus giorde trecken och öpnadhe hans öghon. Åter sporde honom ock the Phariseer, huru han hadhe fått synena. Han sadhe til them, Han ladhe migh treck på öghonen, och iagh twådde migh, och haffuer nu mijn syyn. Tå sadhe någhre aff the Phariseer, Thenne mannen är icke aff Gudhi, effter han icke håller Sabbathen. Somlighe sadhe, Huru kan een syndig menniskia göra thesse tekn? Och een twedregt war emellan them. Äter sadhe the til then blinda, Hwadh sägher tu om honom, at han haffuer öpnat tijn öghon? Tå sadhe han, En Prophet är han.
Men Judanar troodde icke om honom, at han hadhe warit blind, och hadhe fått synena, til tess the kalladhe föräldranar, hans som synen hadhe fått, och sporde them til, och sadhe, Är thenne idhar son, then j säyen wara blind född? Huru seer han nu? Tå swaradhe them hans föräldrar, och sadhe, Wij wete at thenne är wår son, och at han är blind född. Men huru han nu seer, wete wij icke, eller hwar hans öghon öpnat haffuer, wete icke wij. Han är åldrigh noogh, spörier honom til, tale sielff för sigh. Thetta sadhe hans föräldrar, therföre, at the räddes för Judanar. Ty Judanar hadhe tå redho beslutet emellan sigh, at huilken som bekende honom wara Christum, han skulle vthkastas aff Synagogon. För then skul sadhe hans föräldrar, Han är åldrigh noogh, spörier honom sielff.
Åter kalladhe the mannen som hadhe warit blind, och sadhe til honom, Giff Gudhi ärona. Wij wete, at thenne mannen är än syndare. Swaradhe han, och sadhe, Om han är en syndare, weet iagh icke, Jtt weet iagh, at iagh war blind, och seer nu. Åter sadhe the til honom, Hwadh giorde han tigh? Huru öpnadhe han tijn öghon? Han swaradhe them, Jagh sadhe thet nu idher, hörde j thet icke? Hwj welen j nu åter höra thet? Wilien j ock warda hans Läriungar? Tå bannadhe the honom, och sadhe, War tu hans Läriunge, Wij äre Mosi Läriungar, Wij wete, at Gudh haffuer talat til Mosen, Men hwadhan thenne är, wete wij icke.
Tå swaradhe then mannen, och sadhe til them, Thet är jw vnderlighit, at j icke skolen weta, hwadhan han är, och likwel haffuer han öpnat mijn öghon. Wij wete, at Gudh icke hörer syndare, vthan then som är Gudhfruchtigh, och fölier hans wilia effter, honom hörer han. Jfrå werldennes begynnelse är icke hördt, at någhor haffuer thens öghon öpnat, som haffuer warit 
#1321 blind född. Wore han icke aff Gudhi, så kunde han intet göra. The swaradhe, och sadhe til honom, Tu äst aller födder j synd, och wilt lära oss? Och så dreffuo the honom vth. Och fick Jesus höra, at the honom vthdriffuit hadhe. Och när han fann honom, sadhe han til honom, Troor tu på Gudz Son? Han swaradhe, och sadhe, Herre, hoo är han, at iagh må troo på honom? Och Jesus sadhe til honom, Tu haffuer seedt honom, och thet är then, som talar medh tigh. Tå sadhe han, Herre, Jagh troor. Och han tilbadh honom.
Och Jesus sadhe til honom, Til en doom är iagh kommen j thenna werldena, at the som icke see, skola warda seendes, Och the som see, skola warda blinde. Och någhre aff the Phariseer, som woro medh honom, hörde thetta, och sadhe til honom, Mone wij ock wara blinde? Sadhe Jesus til them, Woren j blinde, tå hadhen j icke synd. Men nu säyen j, Wij see, therföre bliffuer idhor synd.

X. Capitel.
SAnnerligha, sannerligha sägher iagh idher, Hwilken icke gåår in genom dörena j fårahuset, vthan stijgher annorstädz in, han är en tiuff och en röffuare. Men huilken som gåår in genom dörena, han är Heerden til fåren. För honom låter dörawården vp, och fåren höra hans röst. Och sijn eghen fåår kallar han widh nampn, och leedher them vth. Och när han slepper sijn eghen fåår vth, gåår han för them, och fåren fölia honom effter, Ty the kenna hans röst. Men then fremmande fölia the icke, vthan fly jfrå honom, Ty the kenna icke theras röst som fremmande äro. Thenna iijknelsen sadhe Jesus til them, Men the förstodho icke hwadh thet war som han sadhe them.
Åter sadhe Jesus til them, Sannerligha, sannerligha sägher iagh idher, Jagh är dören för fåren. Alle the som för migh kompne äro, the äro tiuffuar och röffuare, Men fåren hörde them intet. Jagh är dören, Hwilken som ingåår jgenom migh, han skal bliffua saligh, och skal ingå och vthgå, och finna beet. Tiuffuen kommer icke, vthan til at stiela, slachta och förgöra. Jagh är kommen, på thet the skola haffua lijff, och offuert noogh haffua.
Jagh är then godhe Heerden. En godh Heerde låter sitt lijff för fåren. Men then som leegder är, och icke är Heerden, hwilkom fåren icke tilhöra, seer Vlffuen komma, och offuergiffuer fåren och flyyr, och Vlffuen bortrycker, och förskingrar fåren. Men then Leegde flyyr, Ty han är leegd, och wårdar intet om fåren. Jagh är then godhe Heerden, och kenner mijn fåår, och mijn kenna migh, Såsom Fadhren kenner migh, och iagh kenner Fadhren, och iagh låter mitt lijff för fåren. Jagh haffuer ock annor fåår, som icke äro aff thetta fårahuset, them moste iagh ock dragha här til, och the skola höra mina röst. Och thet skal warda itt fårahws och en Heerde.
För then skul elskar Fadhren migh, at iagh låter mitt lijff, på thet iagh skal åter taghat igen. Jngen tagher thet aff migh, men iagh låter thet aff migh sielff. Jagh haffuer macht at låta thet, och iagh haffuer macht tagha thet igen. Thetta bodhet fick iagh aff minom Fadher.
Tå wardt åter een twedregt jbland Judanar för thetta talet skul. Monge aff them sadhe, Han haffuer dieffuulen, och är vrsinnigh, Hwj hören j honom? Somlighe sadhe, Sådana ord är icke thens manz som dieffuul haffuer. Jcke kan dieffuulen öpna the blindas öghon.
Så wardt tå j Jerusalem Kyrckmessa, och thet war winter. Och Jesus gick j Templena j Salomonis Förhws. Tå kringhuerffde Judanar honom, och sadhe til honom, Huru lenge förhalar tu medh oss? Sägh oss frij om tu
#1322 äst Christus. Jesus swaradhe, Jagh haffuer sagdt idher thet, och j troon thet icke. Gerninganar som iagh gör j mins Fadhers nampn, the bära witne om migh, men j troon thet icke, Ty j ären icke aff mijn fåår, såsom iagh sadhe idher. Mijn fåår höra mina röst, och iagh kenner them, och the fölia migh, och iagh giffuer them ewinnerlighit lijff, och the skola icke förgåås ewinnerligha, Jngen skal heller ryckia them vthu minne hand. Min Fadher som migh them giffuit haffuer, är större än alle, och ingen kan ryckia them vthaff mins Fadhers hand. Jagh och Fadhren ärom itt.
Tå togho åter Judanar stenar til at stena honom. Jesus swaradhe them, Jagh haffuer monga godha gerningar bewijst idher aff minom Fadher, för hwilka aff them stenen j migh? Judanar swaradhe honom, och sadhe, För godha gerning skul stene wij tigh icke, vthan för hädhelsen skul, och at tu som äst een menniskia, gör tigh sielff til Gudh. Jesus swaradhe them, Är icke scriffuit j idhor Lagh, Jagh sadhe, J ären Gudhar? Haffuer han nu kallat them Gudhar, til hwilka Gudz ord skeedde, och Scrifften kan icke warda om intet, Och j säyen doch til honom som Fadhren helghat haffuer, och sendt j werldena, Tu hädher Gudh, therföre at iagh sägher, Jagh är Gudz Son? Gör iagh icke mins Fadhers gerningar, så troor migh intet, Men gör iagh them, troor tå gerningomen, om j icke wilien troo migh, på thet j skolen förstå och troo, at Fadhren är j migh, och iagh j honom.
Åter foro the effter at gripa honom, och han gick vthu theras hender, och droogh åter bortt på hijnsidhon Jordan, til thet rwmet ther Johannes hadhe först döpt, och bleff ther. Och monge komo til honom, och sadhe, Johannes giorde intet tekn, Men alt thet Johannes om thenna sagdt haffuer, är sant. Och troodde monge ther på honom.

XI. Capitel.
OCh lågh en man kranck, benemd Lazarus aff Bethanien, aff Marie och hennes systers Marthe byy. Och war Maria then som smoorde Herran medh smörielse, och torkadhe hans fötter medh sitt håår, hwilkens brodher Lazarus lågh siwk. Tå sende hans systrar til honom, och sadhe, Herre, sij, then tu käär haffuer, ligger siwk. När Jesus thet hörde, sadhe han, Thenne siwkdomen är icke til dödz, vthan til Gudz äro, at Gudz Son skal ther aff ärat warda. Och hadhe Jesus Martham, och hennes syster, och Lazarum käär. När han tå hörde, at han war siwk, bleff han ther j samma rwmet twå daghar.
Ther effter sadhe han til Läriunganar, Lät oss åter gå in j Judeam. Läriunganar sadhe til honom, Rabbi, Nu wille Judanar stena tigh, och åter gåår tu tijt? Jesus swaradhe, Äro icke tolff timar om daghen? Hwilken som wandrar om daghen, han stöter sigh icke, Ty han seer thenna werldennes liws. Men then som wandrar om nattena, han stöter sigh, Ty liwset är icke j honom. Thetta taladhe han, och sedhan sadhe han til them, Lazarus wår wen soffuer, men iagh gåår at vpweckia honom aff sömpnen. Tå sadhe hans Läriungar, Herre, soffuer han, så warder thet bätre medh honom. Men Jesus taladhe om hans dödh, Och the meente, at han hadhe talat om lekamligh sömpn. Så sadhe tå Jesus vppenbarligha, Lazarus är dödh, Och iagh glädz för idhra skul, at iagh icke war ther, på thet j troo skolen, Men läter oss gå til honom. Tå sadhe Thomas, som kallas Twilling, til Läriunganar, Lät ock oss gå, at wij må döö medh honom.
Tå kom Jesus, och fann honom redho haffua leghat fyra dygn j graffuen. Och war Bethania icke longt jfrå Jerusalem, widh femton stadier 
#1323 wägs. Och monge aff Judanar wore kompne til Martham och Mariam, at the skulle hugswala them offuer theras brodher. När Martha hörde, at Jesus kom, lop hon emoot honom. Men Maria satt hema.
Tå sadhe Martha til Jesum, Herre, hadhe tu warit här, hadhe min brodher icke bliffuit dödh. Men iagh weet än nu, at alt thet tu bedhes aff Gudhi, thet warder Gudh giffuandes tigh. Sadhe Jesus til henne, Tin brodher skal stå vp igen. Sadhe Martha til honom, Jagh weet, at han skal vpstå j vpståndelsen på ytersta daghen. Sadhe Jesus til henne, Jagh är vpståndelsen och lijffuet, Hwilken som troor på migh, han skal leffua, om han än dödh bliffue. Och hwar och en som leffuer och troor på migh, han skal icke döö ewinnerligha, Troor tu thet? Sadhe hon til honom, Ja Herre, Jagh troor at tu äst Christus Gudz Son, som komma skulle j werldena.
Och när hon thetta hadhe sagdt, gick hon bortt, och kalladhe Mariam sina syster lönligha, och sadhe, Mestaren är kommen, och kallar tigh. När hon thet hörde, stoodh hon strax vp, och kom til honom, Ty Jesus war icke än tå kommen in j byyn, vthan war på samma rwm, ther Martha hadhe kommet emoot honom. Tå nu Judanar som medh henne woro j hwset, och hugswaladhe henne, sågho Mariam, at hon stoodh hasteligha vp, och gick vth, folgde the henne, och sadhe, Hon gåår til graffuena, at hon skal gråta ther.
Tå Maria kom tijt som Jesus war, och sågh honom, föll hon til hans fötter, och sadhe til honom, Herre, hadhe tu warit här, wore min brodher icke dödh. När Jesus sågh henne gråta, och Judanar som woro kompne medh henne, ock gråta, förbittradhe han sigh j Andanom, och bedröffuadhes j sigh sielff, och sadhe, Hwar ladhen j honom? Sadhe the til honom, Herre, kom och see. Och Jesus greet. Tå sadhe Judanar, Sij, huru käär hadhe han honom. Men somlighe aff them sadhe, Kunde icke han som öpnadhe thens blindas öghon, haffua så giordt, at thenne icke hadhe bliffuit dödh? Tå förbittradhes åter Jesus j sigh sielff, och kom til graffuena. Och thet war een kula, och en steen lagd ther vppå.
Sadhe Jesus, Tagher bortt stenen. Sadhe til honom Martha, hans syster som dödh war, Herre, han luchtar redho, Ty han haffuer warit dödh j fyra dygn. Jesus sadhe til henne, Sadhe iagh icke tigh, at om tu troodde, skulle tu få see Gudz herligheet? Tå togho the stenen bort aff rwmet, ther then dödhe lagder war. Och Jesus hoff vp sijn öghon, och sadhe, Fadher, iagh tackar tigh, at tu haffuer hördt migh. Doch weet iagh, at tu hörer migh altijdh, Men för folcket skul som här om kring ståår, sägher iagh thet, på thet the troo skola, at tu migh sendt haffuer.
Och tå han thet sagdt hadhe, ropadhe han medh högha röst, Lazare, kom vth. Och han som dödh war kom vth, bunden om hender och fötter medh swepeklädhe. Och hans ansichte war förteckt medh en swettedwk. Jesus sadhe til them, Löser honom, och läter honom gå. Tå troodde monge aff Judanar på honom, som kompne woro til Mariam, och sågho thet Jesus giorde. Men somlighe gingo bortt til the Phariseer, och sadhe them hwadh Jesus hadhe giordt.
Tå församladhe the öffuerste Presterna och Phariseerna itt Rådh, och sadhe, Hwadh göre wij? Ty thenne mannen gör mong tekn, Låte wij honom så bliffua, tå troo alle på honom. Och the Romare komma, och tagha bortt wårt land och folck. Men en aff them, widh nampn Caiphas, som war öffuerste Prest på thet året, sadhe til them, J weten intet, ey heller besinnen, at oss är bätre, at en man döör för folcket, än alt folcket skulle förgåås. Thet sadhe han icke aff sigh sielff, men effter han war öffuerste Prest om thet året, propheteradhe han. Ty Jesus skulle döö för folcket, och ey allenast för folcket, vthan at han församla skulle Gudz barn, som förströdd woro. 
#1324 Jfrå then daghen, rådhslogho the emellan sigh, at the skulle dödha honom.
Så wandradhe nu icke Jesus meer vppenbarligha jbland Judanar, vthan gick tädhan j then landzendan widh öknen, j en stadh som heter Ephrem, och wistadhes ther medh sina Läriungar. Och instundadhe tå Judanars Påscha. Och monge gingo vthaff landet vp til Jerusalem för Påscha, at the skulle rena sigh. Tå sökte the effter Jesum, och taladhes widh emellan sigh, ståndandes j Templet, Hwadh synes idher, at han är icke kommen til högtijdhes daghen? Och hadhe öffuerste Presternar och the Phariseer budhit på, at hwilken som wiste hwar han wore, skulle han thet kungöra, at the måtte gripa honom.

XII. Capitel.
SEx daghar för Påscha, kom Jesus til Bethanien, ther Lazarus hadhe warit dödh, then han vpweckte jfrå the dödha. Ther giorde the honom en natward, och Martha tiente, Men Lazarus war en aff them som medh honom widh boord såto. Tå toogh Maria itt pund smörielse aff kostelighit oförfalskat Nardus, och smoorde Jesu fötter, och torkadhe hans fötter medh sitt håår. Och hwset vpfyltes medh lucht aff smörielsen. Tå sadhe en aff hans Läriungar, Judas Simons Jscharioth, som honom förrådha skulle, Hwj wardt icke thenna smörielsen såld för try hundradhe penningar, och giffuit fattighom? Thet sadhe han icke, at honom wårdadhe någhot om the fattigha, vthan för ty han war en tiwff, och hadhe pungen, och baar thet giffuit wardt. Tå sadhe Jesus, Lät henne bliffua, hon haffuer thet bewarat til mins begraffuelses dagh. Ty j haffuen altijdh fattigha när idher, men migh haffuen j icke alltijdh.
Så förnam mykit folck aff Judanar, at han war ther, och komo tijt, icke allenast för Jesu skul, vthan at the skulle see Lazarum, then han vpweckt hadhe jfrå the dödha. Tå rådslogho the öffuerste Presterna, at the ock skulle dräpa Lazarum, Ty monge aff Judanar gingo bortt för hans skul, och troodde på Jesum.
Daghen ther effter, när folcket, som tå mykit kommet war til högtijdhes daghen, hörde, at Jesus kom til Jerusalem, togho the Palmquistar, och gingo vth emoot honom, och ropadhe, Hosianna, Welsignat han som kommer j Herrans nampn, Jsraels Konung. Och fick Jesus ena åssninno, och satte sigh ther vppå, såsom scriffuit är, Rädz icke tu dotter Zion, sij, tin Konung kommer, sittiandes på een åssninnos fola. Thetta förstodho hans Läriungar icke medh thet första, vthan tå Jesus war förklarat, komo the jhogh, at thetta war scriffuit om honom, och at the hadhe thetta giordt honom.
Witnadhe ock folcket om honom, som medh honom warit hadhe, när han kalladhe Lazarum vthaff graffuenne, och weckte honom vp jfrå the dödha. För then skul kom ock folcket emoot honom, at the hörde, han hadhe giordt thet teknet. Tå sadhe Phariseerna emellan sigh, J seen, at j intet kunnen skaffa, Sij, hela werlden löper effter honom.
Woro ock någhre Greker aff them, som vpfarne woro at tilbidhia j högtijdhenne. The gingo til Philippum, som war aff Bethsaida j Galilea, och bådho honom säyandes, Herre, wij wilie see Jesum. Philippus kom och sadhe thet för Andrea. Andreas och Philippus sadhe thet åter til Jesum. Jesus swaradhe them säyandes, Tijdhen är kommen, at menniskionnes Son skal warda förklarat.
#1325 
Sannerligha, sannerligha sägher iagh idher, Vthan hwetekornet som faller j jordena warder dödt, så bliffuer thet allena. Men warder thet dödt, så bär thet mykin frucht. Hwilken som elskar sitt lijff, han skal mista thet. Och hwilken som hatar sitt lijff j thenna werldenne, han skal behålla thet j ewinnerlighit lijff. Then migh tienar, han fölie migh, Och hwar iagh är, ther skal ock min tienare wara. Hwilken migh tienar, honom skal min Fadher ära.
Nu är mijn siäl bedröffuat. Och hwadh skal iagh säya? Fadher, Hielp migh vthu thenna stundenne. Doch är iagh för then skul kommen til thenna stundena. Fadher, förklara titt nampn. Tå kom een röst aff himmelen (och sadhe) Jagh haffuer thet förklarat, och skal än nu förklarat. Folcket som stoodh och hörde thet, sadhe, thet war en toordön. Somlighe sadhe, Ängelen taladhe medh honom. Swaradhe Jesus, och sadhe, Thenna rösten kom icke för mina skul, vthan för idhra skul.
Nu gåår domen offuer thenna werldena. Nu skal thenne werldennes Förste vthkastas. Och om iagh warder vphögd jfrå jordenne, skal iagh dragha alla til migh. Men thet sadhe han til at betekna, medh hwadh dödh han döö skulle. Swaradhe honom folcket, Wij haffue hördt aff Laghen, at Christus bliffuer ewinnerligha, Huru sägher tå tu, Menniskionnes Son moste vphöyas? Hoo är thenne menniskionnes Son? Tå sadhe Jesus til them, Än är Liwset medh idher til en kort tijdh, wandren medhan j haffuen Liwset, at mörkret begriper idher icke. Hwilken som wandrar j mörkret, han weet icke hwart han gåår. Medhan j haffuen Liwset, troor på Liwset, at j må bliffua Liwsens barn.
Thetta sadhe Jesus, och gick bortt och dolde sigh för them. Och ändoch han giorde så mong tekn för them, likwel troodde the intet på honom, at thet talet skulle fulkompnas, som Jsaias Propheten sagdt hadhe, Herre, hoo troor wår predican, och hwem är Herrans arm vppenbarat? Therföre kunde the icke troo, Ty Jsaias haffuer åter sagdt, Han haffuer förblindat theras öghon, och förhärdt theras hierta, at the icke skola see med öghonen, och icke förstå medh hiertat, och vmwenda sigh, at iagh måtte hela them.
Thetta sadhe Jsaias när han sågh hans herligheet, och taladhe om honom. Doch likwel troodde ock monge aff the Öffuersta på honom, Men the bekende thet icke för the Phariseer skul, at the icke skulle vthkastas aff Synagogon. Ty the höllo meer aff menniskiors prijs, än aff Gudz prijs.
Tå ropadhe Jesus, och sadhe, Then som troor på migh, han troor icke på migh, vthan på honom som migh sendt haffuer. Och then migh seer, han seer honom som migh sendt haffuer. Jagh är kommen j werldena för itt Liws, at hwar och en som troor på migh, skal icke bliffua j mörkret. Och huilken som hörer mijn ord, och icke troor, icke dömer iagh honom, Ty iagh är icke kommen til at döma werldena, vthan at iagh skal frelsa werldena. Hwilken migh förachtar, och tagher icke mijn ord, han haffuer then honom döma skal. Thet talet iagh talat haffuer, skal döma honom på ytersta daghen. Ty iagh haffuer icke talat aff migh sielff, vthan Fadhren som migh sendt haffuer, han haffuer budhit migh, hwadh iagh skal säya, och hwadh iagh skal tala. Och iagh weet, at hans bodh är ewinnerlighit lijff. Therföre, huadh iagh talar, thet talar iagh såsom Fadhren haffuer sagdt migh.

XIII. Capitel.
#1326
FÖr Påschahögtijdhen, effter Jesus wiste at hans tijdh war kommen, at han gå skulle aff thenna werldenne til Fadhren, Såsom han hadhe elskat sina, som woro j werldenne, så elskadhe han them vthi endan. Och tå natwarden war giord, och dieffuulen hadhe redho ingiffuit Jude Simons Jscharioth j hiertat, at han skulle förrådha honom, wiste Jesus, at Fadhren hadhe alt giffuit honom j hender, och at han war vthgången aff Gudhi, och gick til Gudh, Stoodh han vp aff natwarden, och ladhe aff klädhen, och toogh itt linnet klädhe, och bant om sigh. Sedhan lät han watn j itt bäcken, och begynte twå Läriunganars fötter, och torkadhe medh thet linna klädhet, som han war vmbunden medh.
Så kom han tå til Simon Petrum. Och Petrus sadhe til honom, Herre, skulle tu twå mina fötter? Jesus swaradhe, och sadhe til honom, Thet iagh gör, weestu icke nu, här effter skalt tu thet få weta. Petrus sadhe til honom, Aldrigh skalt tu twå mina fötter. Jesus swaradhe honom, Om iagh icke twår tigh, tå haffuer tu ingen deel medh migh. Tå sadhe til honom Simon Petrus, Herre, icke allenast mina fötter, vthan ock hender och hoffuudh. Jesus sadhe til honom, Then som twaghen är, honom görs icke behooff, vthan at twå fötterna, men han är all reen. Och j ären rene, doch icke alle. Ty han wiste hoo then war, som honom förrådha skulle, Therföre sadhe han, J ären icke rene alle.
Sedhan han tå hadhe twaghet theras fötter, och taghet sijn klädher på sigh igen, och satt sigh, sadhe han åter til them, Weten j hwadh iagh idher giordt haffuer? J kallen migh Mestare och Herra, och j säyen rett, Ty iagh är ock så. Haffuer nu iagh, som är idhar Herre och Mestare, twaghet idhra fötter, så skolen j ock inhyrdes twå hwar annars fötter. Jagh haffuer giffuit idher effterdömelse, at såsom iagh giorde idher, så skolen j ock göra. Sannerligha, sannerligha sägher iagh idher, Tienaren är icke för meer än hans Herre, Jcke är heller sendebodhet för meer än han som honom sendt haffuer.
Om j thetta weten, salighe ären j om j thet gören. Jcke talar iagh om idher alla, iagh weet hwilka iagh haffuer vthkorat. Men på thet at Scrifften skal warda fulkompnat, Then ther äter brödh medh migh, han trampadhe migh medh sin foot. Nu sägher iagh idher thet förr än thet skeer, at när thet är skeedt, skolen j troo, at thet är iagh. Sannerligha, sannerligha sägher iagh idher, Hwilken som vndfåår then iagh sender, han vndfåår migh, Men hwilken som migh vndfåår, han vndfåår honom som migh sendt haffuer.
När Jesus hadhe thetta sagdt, wardt han bedröffuat j Andanom, och betygadhe och sadhe, Sannerligha, sannerligha sägher iagh idher, at en aff idher skal förrådha migh. Tå sågho Läriunganar hwar på annan, och woro twehogse, om hwem han taladhe. Och war en aff Jesu Läriungar som satt widh boordet in til hans bryst, then Jesus hadhe käär. Til honom winkadhe Simon Petrus, at han frågha skulle, hoo then war som han taladhe om. När han nu lågh in til Jesu bryst, sadhe han til honom, Herre, hwilken äret? Swaradhe Jesus, Then äret, som iagh recker indoppadhe brödhet. Och när han hadhe indoppat brödhet, gaff han thet Jude Simons Jscharioth. Och effter then betan, foor Satan in j honom.
Så sadhe tå Jesus til honom, Thet tu gör, gör snart. Men ingen aff them som widh boordet såto, förstoodh, til hwadh han sadhe honom thet. Ty somlighe meente, effter Judas hadhe pungen, at Jesus hadhe sagdt honom, Köp hwadh behooff görs til högtijdhes daghen, Eller at han skulle giffua the fattigha någhot. När han tå taghit hadhe then betan, gick han strax vth, och thet war natt. Tå han war vthgången, sadhe Jesus, Nu är menniskionnes Son förklarat, och Gudh är förklarat j honom, Är nu Gudh förklarat j honom, så skal ock Gudh förklara honom j sigh sielffuom, och skal snart förklara honom.
#1327
Kära barn, Jagh är än nu en liten tijdh när idher, j skolen sökia migh, och såsom iagh sadhe Judomen, Tijt iagh gåår, kunnen j icke komma, Så sägher iagh ock nu idher. Jtt nytt bodh giffuer iagh idher, at j elsken idher inbyrdes, såsom iagh haffuer elskat idher, På thet j ock skolen elska idher inbyrdes. Ther aff skola alle förstå, at j ären mine Läriungar, om j haffuen kerleek inbyrdes. Tå sadhe Simon Petrus til honom, Herre, hwart gåår tu? Swaradhe honom Jesus, Tijt iagh gåår, kant tu nu icke fölia migh, Men här effter skalt tu fölia. Sadhe Petrus til honom, Herre, Hwj kan iagh icke nu fölia tigh? Mitt lijff wil iagh låta för tigh. Jesus swaradhe honom, Skulle tu låta titt lijff för migh? Sannerligha, sannerligha sägher iagh tigh, Hanen skal icke gala, förr än tu haffuer tree resor nekat migh.

XIIII. Capitel.
OCh han sadhe til sina Läriungar, Jdhart hierta ware icke bedröffuat. Troon j på Gud, så troor ock på migh. J mins Fadhers Hws äro monga boningar. Om så icke wore, sägher iagh doch idher, At iagh gåår bort til at beredha idher rwm. Och om iagh än gåår bort til at beredha idher rwm, skal iagh likwel komma igen, och tagha idher til migh, at hwar iagh är, ther skolen j ock wara. Och hwart iagh gåår, weten j, och wäghen weten j.
Thomas sadhe til honom, Herre, wij wete icke hwart tu gåår, Och huru kunne wij weta wäghen? Jesus sadhe til honom, Jagh är wäghen, och sanningen, och lijffuet. Jngen kommer til Fadhren, vthan genom migh. Kenden j migh, så kenden j jw ock min Fadher. Och nu kennen j honom, och haffuen seedt honom.
Philippus sadhe til honom, Herre, lät oss see Fadhren, så haffue wij noogh. Sadhe Jesus til honom, Jagh är så long tijdh när idher, och tu kenner migh icke? Philippe, then migh seer, han seer Fadhren, Och huru sägher tu, Lät oss see Fadhren? Troor tu icke at iagh är j Fadhrenom, och Fadhren j migh? Orden som iagh talar til idher, talar iagh icke aff migh sielff, Fadhren som är j migh, han gör gerninganar. Troor migh, at iagh är j Fadhrenom, och Fadhren j migh, ellies troor migh för gerninganar skul.
Sannerligha, sannerligha sägher iagh idher, Then ther troor på migh, the gerningar som iagh gör, skal ock han göra, och skal göra större än thenna, Ty iagh gåår til Fadhren. Och alt thet j bidhien j mitt nampn, thet skal iagh göra, På thet at Fadhren skal prijsat warda j Sonenom. Hwadh j bidhien j mitt nampn, thet skal iagh göra.
Elsken j migh, så håller mijn bodh, och iagh skal bidhia Fadhren, och han skal giffua idher en annan Hugswalare at han skal bliffua när idher ewinnerligha, sanningennes Anda, Then werlden icke kan vndfå, Ty hon seer honom icke, och kenner honom icke. Men j kennen honom, Ty han bliffuer när idher, och skal wara j idher. Jagh skal icke läta idher wara fadherlösa, Jagh skal komma til idher.
Än är en liten tijdh, och werlden seer migh icke meer, men j skolen see migh, Ty iagh leffuer, j skolen ock leffua. På then daghen skole j förstå, at iagh är j minom Fadher, och j j migh, och iagh j idher.
Then mijn bodh haffuer, och håller them, han är then migh elskar. Och then migh elskar, han skal warda elskat aff minom Fadher. Och iagh skal elska honom, och honom skal iagh vppenbara migh. Sadhe til honom Judas, icke then Jscharioth, Herre, hwadh är thet tå, at tu skalt vppenbara tigh oss, och icke werldenne? Swaradhe Jesus, och sadhe til honom, Then migh 
#1328 elskar, han warder hållandes mijn ord, och min Fadher skal elska honom, och wij skole komma til honom, och bliffua boendes när honom. Men then migh icke elskar, han håller icke mijn ord. Och thet ordet j hören, är icke mitt, vthan Fadhrens som migh sendt haffuer.
Thetta haffuer iagh talat til idher, medhan iagh haffuer warit när idher. Men Hugswalaren then helghe Ande, hwilken Fadhren skal senda j mitt nampn, han skal lära idher all ting, och giffua idher in alt thet iagh idher sagdt haffuer.
Fridhen låter iagh idher, min fridh giffuer iagh idher. Jcke giffuer iagh idher, såsom werlden giffuer. Jdhart hierta ware icke bedröffuat, ey heller rädhes. J horden, at iagh sadhe idher, Jagh gåår bortt, och kommer åter til idher. Hadhen j migh käär, tå gladdens j jw at iagh sadhe, Jagh gåår til Fadhren, Ty Fadhren är större än iagh. Och nu sadhe iagh idher thet, förr än thet skeer, at j troo skolen när thet skeedt är.
Här effter talar iagh icke mykit medh idher, Ty thenne werldennes Förste kommer, och j migh haffuer han intet. Men på thet, at werlden skal förstå, at iagh haffuer Fadhren käär, och så gör som Fadhren migh budhit haffuer. Ståår vp, Lät oss gå hädhan.

XV. Capitel.
IAgh är itt sant Wijnträä, och min Fadher är en Wijngårdz man. Hwar och een green j migh, som icke bär frucht, then tagher han bortt. Och hwar och een som bär frucht, then rensar han, at hon meer frucht bära skal. Nu ären j rene för thet taal skul, som iagh haffuer talat medh idher. Bliffuer j migh, och iagh j idher. Såsom grenen kan icke bära frucht aff sigh sielff, medh mindre hon bliffuer j Wijnträdh, så kunnen icke heller j, vthan j bliffuen j migh.
Jagh är Wijnträdh, j ären grenanar, Then som bliffuer j migh, och iagh j honom, han bär mykin frucht, Ty migh föruthan kunnen j intet göra. Hwilken som icke bliffuer j migh, han skal bortkastas såsom een green, och förtorkas, och man binder them samman, och kastar j eelden, och the brinna. Om j bliffuen j migh, och mijn ord bliffua j idher, Alt thet j welen, må j bedhas, och thet skal skee idher. Ther vthinnan är min Fadher prijsat, at j bären mykin frucht, och warden mine Läriungar.
Såsom Fadhren haffuer elskat migh, så haffuer iagh ock elskat idher, bliffuer j min kerleek. Om j hållen mijn bodh, så bliffuen j j minom kerleek, såsom ock iagh haffuer hållet mins Fadhers bodh, och bliffuer j hans kerleek. Thetta haffuer iagh talat til idher, at mijn gläde skal bliffua j idher, och idhor glädhe fulkommen warda. Thetta är mitt bodh, at j skolen elska idher inbyrdes, såsom iagh haffuer elskat idher. Jngen haffuer större kerleek, än at en låter sitt lijff för sina wener. J ären mine wener, om j gören hwadh iagh biwdher idher. Här effter sägher iagh icke, at j ären tienare, Ty tienaren weet icke hwadh hans Herre gör, Men wener haffuer iagh kallat idher, Ty alt thet iagh haffuer hördt aff minom Fadher, haffuer iagh kungiordt idher.
J haffuen icke vthkorat migh, Men iagh haffuer vthkorat idher, och tilskickat idher, at j skolen gå och göra frucht, och idhor frucht skal bliffua. På thet, at hwadh j bidhien Fadhren j mitt nampn, thet skal han giffua idher.
Thetta biwdher iagh idher, at j elsken idher inbyrdes. Om werlden hatar idher, så weter, at hon haffuer hatat migh förr än idher. Woren j aff werldenne, så elskadhe werlden thet hennes wore. Men effter thet j icke ären aff 
#1329 werldenne, vthan iagh haffuer idher vthwaldt jfrå werldenne, therföre hatar werlden idher. Kommer jhogh mijn ord som iagh haffuer sagdt idher, är icke för meer än hans Herre. Haffua the förfolgdt migh, så skola the ock förfölia idher. Haffua the hållet mijn ord, så warda the ock hållande idhor.
Men alt thetta skola the göra idher för mitt nampn skul, Ty the kenna icke honom som migh sendt haffuer. Hadhe iagh icke kommet och talat med them, så hadhe the icke synd. Men nu haffua the ingen vrsäkt för sina synd. Then migh hatar, han hatar ock min Fadher. Hadhe iagh icke giordt the gerningar j bland them, som ingen annar giordt haffuer, så hadhe the icke synd. Men nu haffua the seedt thet, och hata doch bådhe migh och min Fadher. Doch är thet skeedt, at thet talet fulkompnas skal, som j theras Lagh scriffuit är, The haffua hatat migh vthan saak. Men när Hugswalaren kommer, then iagh skal senda idher aff Fadhrenom, sanningennes Ande som gåår aff Fadhrenom, han skal bära witnesbyrd om migh. J skolen ock teslikes witna, Ty j haffuen warit medh migh aff begynnelsen.

XVI. Capitel.
THetta haffuer iagh sagdt idher, på thet j icke skolen förarghas. The skola vthskiwta idher aff Synagogonar. Men then tijdh skal komma, at then idher dräper, skal mena sigh göra Gudhi tienist ther medh. Och thetta skola the göra idher, ty the kenna icke Fadhren, ey heller migh. Men thetta haffuer iagh sagdt idher, at när then tijdhen kommer, skolen j komma jhogh, at iagh haffuer thet sagdt idher. Thetta haffuer iagh icke sagdt idher aff begynnelsen, Ty iagh war medh idher.
Men nu gåår iagh til honom som migh sendt haffuer, och ingen aff idher spör migh hwart iagh gåår. Men effter thet iagh haffuer thetta sagdt idher, är idhart hierta wordet fult medh bedröffuelse. Doch sägher iagh idher sanningen. Jdher är nyttigt at iagh bortt gåår. Ty om iagh icke bortt gåår, kommer icke Hugswalaren til idher. Men gåår iagh bortt, så skal iagh senda honom til idher. Och när han kommer, skal han straffa werldena för synd och för rettferdigheet, och för doom. För synd, Ty the troo icke på migh. Men för rettferdigheet, Ty iagh gåår til Fadhren, och här effter see j migh intet. Men för doom, Ty thenne werldennes Förste är nu dömd.
Jagh haffuer än nu mykit säya idher, men j kunnen thet icke nu bära. Men när han kommer som är sanningennes Ande, han skal ledha idher vthi alla sanning. Ty han skal icke tala aff sigh sielff, men hwadh han hörer, thet skal han tala, och thet som skee skal, skal han förkunna idher. Han skal prijsa migh. Ty aff mino skal han tagha och förkunna idher. Alt thet Fadhren haffuer, thet är mitt, För then skul sadhe iagh, at han skal tagha aff mino, och förkunna idher.
Någhon liten tijdh, och j see migh intet, och åter en liten tijdh, och j få see migh, Ty iagh gåår til Fadhren. Tå sadhe någhre aff hans Läriungar emellan sigh, Hwadh är thet han sägher oss, En liten tijdh och j see migh intet, och åter en liten tijdh och j få see migh, och at iagh gåår til Fadhren? Tå sadhe the, Hwadh är thet han sägher, En liten tijdh? Wij wete icke hwadh han talar. Tå merckte Jesus, at the wille spöria honom, och sadhe til them, Ther om fråghen j emellan idher, at iagh sadhe, En liten tijdh och j see migh intet, och åter en liten tijdh, och j få see migh. Sannerligha, sannerligha sägher iagh idher, J skolen gråta och jemra idher, men werlden skal glädhias. J skolen warda bedröffuade, men idhor sorgh skal wendas j glädhe.
#1330
När quinnan födher barn, haffuer hon sorgh, Ty hennes stund är kommen. Men när hon haffuer födt barnet, kommer hon sijn bedröffuelse intet jhogh, Ty hon glädhes at menniskian är född j werldena. Så haffuen j ock nu bedröffuelse, Men iagh skal åter see idher, och idhart hierta skal glädhias, och ingen skal tagha idhor glädhe jfrå idher. Och på then daghen skolen j intet spöria migh. Sannerligha, sannerligha sägher iagh idher, Alt thet j bidhien Fadhren j mitt nampn, skal han giffua idher. Här til haffuen j intet bidhit j mitt nampn, Bidhier, och j skolen få, at idhor glädhe må warda fulkommen.
Thetta haffuer iagh talat til idher medh förteckt ord. Then tijdh skal komma, at iagh icke skal tala medh idher medh förteckt ord, vthan vppenbarligha skal iagh förkunna idher om min Fadher. På then daghen skolen j bidhia j mitt nampn. Och iagh sägher icke idher, at iagh skal bidhia Fadhren för idher, Ty Fadhren sielff haffuer idher käär, effter thet j hadhen migh käär, och troodden, at iagh är vthgången aff Gudhi. Jagh gick vth aff Fadhren, och kom j werldena. Åter offuergiffuer iagh werldena, och gåår til Fadhren.
Sadhe hans Läriungar til honom, Sij, nu talar tu vppenbarligha, och sägher ingen förteckt ord. Nu wete wij, at tu weest all ting, och tigh görs icke behooff, at någhor spör tigh, Therföre troo wij, at tu äst vthgången aff Gudhi. Swaradhe Jesus them, Nu troo j, Sij, tijdhen tilstundar och är redho kommen, at j warden förskingradhe hwar och en til sitt, och låten migh bliffua allena. Men iagh är icke allena, Ty Fadhren är medh migh.
Thetta haffuer iagh talat medh idher, at j skolen haffua fridh j migh. J werldenne haffuen j twång, Men warer widh een godh tröst, Jagh haffuer offuerwunnet werldena.

XVII. Capitel.
THetta taladhe Jesus, och lyffte vp sijn öghon j himmelen, och sadhe, Fadher, stunden är kommen, förklara tin Son, at tin Son föklarar ock tigh. Såsom tu haffuer giffuit honom macht offuer alt kött, at allom them som tu haffuer honom giffuit, skal han giffua ewinnerlighit lijff. Och thetta är ewinnerlighit lijff, at the kenna tigh allena sannan Gudh, och then tu sendt haffuer, Jesum Christum. Jagh haffuer förklarat tigh på jordenne, Jagh haffuer fulbordat thet werck, som tu migh giffuit haffuer, at iagh göra skulle. Och nu Fadher, förklara tu migh när tigh sielffuom, medh then klarheet som iagh hadhe när tigh, förr än thenna werlden war. Jagh haffuer vppenbarat titt nampn menniskiomen, som tu haffuer migh giffuit aff werldenne. The woro tine, och tu haffuer giffuit migh them, och the haffua hållet tijn ord, Nu haffua the förstått, at alt thet tu migh giffuit haffuer, är aff tigh. Ty the ord tu haffuer migh giffuit, haffuer iagh giffuit them, och the togho widh them. Och haffua sannerligha förstått, at iagh är vthgången aff tigh, och haffua troodt, at tu migh sendt haffuer.
Jagh bedher för them, för werldenne bedher iagh icke, vthan för them som tu haffuer migh giffuit, ty the äro tine. Och alt mitt är titt, och titt är mitt, och iagh är förklarat j them. Och nu är iagh icke meer j werldenne, Men the äro j werldenne, och iagh kommer til tigh. Helghe Fadher, Förwara genom titt nampn, them som tu migh giffuit haffuer, at the bliffua itt, såsom ock wij. När iagh war medh them j werldenne, förwaradhe iagh them j titt nampn. Them tu migh giffuit haffuer, haffuer iagh förwarat, och ingen aff them är borttapat, vthan thet förloradhe barnet, At Scrifften skulle fulbordhas.
#1331
Nu kommer iagh til tigh, och talar thetta j werldenne, På thet the skola haffua mina fulkomligha glädhe j sigh. Jagh haffuer fått them tijn ord, och werlden haffuer hatat them, effter the icke äro aff werldenne, såsom ock iagh icke är aff werldenne. Jcke bedher iagh, at tu skalt tagha them aff werldenne, vthan at tu förwarar them jfrå ondo. The äro icke aff werldenne, såsom ock iagh icke är aff werldenne. Helgha them j tinne sanning. Titt taal är sanning. Såsom tu haffuer migh sendt j werldena, så haffuer ock iagh sendt them j werldena. Och iagh helghar migh sielff för them, at the skola ock wara helgadhe j sanningenne.
Men icke bedher iagh allenast för them, Vthan ock för them, som genom theras ord skola troo på migh, at the skola alle wara itt, såsom tu Fadher j migh, och iagh j tigh, at the ock skola wara itt j oss, På thet at werlden skal troo, at tu haffuer migh sendt. Och iagh haffuer giffuit them then herligheet som tu migh giffuit haffuer, at the skola wara itt, såsom ock wij ärom itt. Jagh j them, och tu j migh, at the skola wara fulkompne vthi itt, Och at werlden skal förstå, at tu migh sendt haffuer, och elskadhe them, såsom tu ock migh elskadhe.
Fadher, iagh wil, at ther iagh är, skola ock the wara medh migh, som tu migh giffuit haffuer, at the skola see mina herligheet, then tu migh giffuit haffuer, Ty tu haffuer elskat migh, förr än werlden war skapat. Rettwijse Fadher, werlden haffuer icke kendt tigh, men iagh haffuer kendt tigh, och thesse haffua förstådt, at tu migh sendt haffuer. Och iagh haffuer kungiordt them titt nampn, och skal kungörat, På thet at then kerleek som tu haffuer elskat migh medh, skal wara j them, och iagh j them.

XVIII. Capitel.
TÅ Jesus hadhe thetta sagdt, gick han medh sina Läriungar offuer then becken Kidron, Ther war en örtagård, j hwilken han ingick och hans Läriungar. Så wiste ock Judas, som förrådde honom, rwmet, Ty Jesus plägadhe offta komma tijt medh sina Läriungar. Tå nu Judas hadhe taghit medh sigh skaran, och the öffuersta Presternars och Phariseernars tienare, kom han tijt, medh lychtor och bloss, och wärior. Och effter Jesus wiste alt thet honom widherfaras skulle, gick han fram, och sadhe til them, Hwem söken j? Swaradhe the honom, Jesum aff Nazareth. Sadhe Jesus til them, Jagh äret.
Stoodh ock Judas som honom förrådde, medh them. När han tå sadhe til them, Jagh äret, stigho the til ryggia, och föllo til jordena. Tå sporde han them åter til, Hwem söken j? The sadhe, Jesum aff Nazareth. Jesus swaradhe, Jagh sadhe idher, at thet är iagh, Söken j migh, så läter thessa gå, På thet the ord skulle warda fulkompnat, som han sagdt hadhe, Aff them tu migh giffuit haffuer, borttapadhe iagh ingen.
Tå hadhe Simon Petrus itt swerd, och droogh thet vth, och högg til öffuersta Prestens dreng, och högg hans höghra öra aff. Och war drengsens nampn Malchus. Tå sadhe Jesus til Petrum, Stick titt swerd j skidhona. Skal iagh icke dricka then kalcken, som min Fadher migh giffuit haffuer? Men skaren och Höffuitzmannen och Judanars tienare togho fatt på Jesum, och bundo honom, Och leedde honom bortt, först til Hannam, Ty han war Caiphe swäär, hwilken j thet året war öffuerste Prest. Och Caiphas war then som hadhe giffuit Judomen rådhet, at thet war nyttigt, at een menniskia dödde för folcket.
Och folgde Simon Petrus Jesum, och en annar Läriunge. Then samme Läriungen war kender medh öffuersta Presten, och gick in medh Jesu j öffuersta
#1332 Prestens Palatz. Men Petrus stoodh vthan för dörenne. Tå gick then andre Läriungen vth, som kender war medh öffuersta Presten, och taladhe til dörawårdinnon, och hadhe Petrum in. Tå sadhe dörawårdinnan til Petrum, Äst icke ock tu aff thenna manzens Läriungar? Han sadhe, Jagh är thet icke. Men drengenar och tienarenar, som hadhe giordt en koleeld (Ty thet war kalt) stodho och wermde sigh. Medh them stoodh ock Petrus och wermde sigh.
Tå sporde öffuerste Presten Jesum om hans Läriungar, och om hans lärdom. Jesus swaradhe honom, Jagh haffuer vppenbarligha talat för werldenne. Jagh haffuer altijdh lärdt j Synagogon och j Templet, ther alle Judar komma tilsamman, och hemligha haffuer iagh intet talat. Hwj spör tu migh? Spör them til, som hördt haffua hwadh iagh haffuer talat til them, Sij, the weta hwadh iagh haffuer sagdt. När han thetta sadhe, gaff en aff tienarenar som ther när stodho, Jesu en kindpust, säyandes, Skalt tu så swara öffuersta Presten? Jesus swaradhe honom, Haffuer iagh illa talat, så witna om ondt, Men haffuer iagh wel talat, Hwj slåår tu migh? Och Hannas sende honom bundnan til öffuersta Presten Caipham.
Men Simon Petrus stoodh och wermde sigh. Tå sadhe the til honom, Äst icke ock tu aff hans Läriungar? Han nekadhe, och sadhe, Jagh är thet icke. Tå sadhe til honom en aff öffuersta Prestens tienare, thens frende, som Petrus hadhe hugget örat aff, Sågh icke iagh tigh medh honom j örtagården? Tå nekadhe åter Petrus thet. Och strax gool hanen.
Tå leedde the Jesum jfrå Caipham in för Rådhuset, och thet war om morghonen, och the gingo icke in j Rådhuset, at the icke skulle warda besmittadhe, vthan at the måtte äta Påschalambet. Tå gick Pilatus vth til them, och sadhe, Hwadh klaghomål haffuen j emoot thenna mannen? Tå swaradhe the, och sadhe til honom, Wore han icke en ogerningsman, så hadhe wij icke offuerantwardat tigh honom. Tå sadhe Pilatus til them, Tagher j honom, och dömer honom effter idhor Lagh. Tå sadhe til honom Judanar, Oss är icke lofflighit at dödha någhon. På thet Jesu taal skulle fulkompnas, som han sagdt hadhe, tå han gaff tilkenna, medh hwadh dödh han döö skulle.
Tå gick Pilatus åter in j Rådhuset, och kalladhe Jesum och sadhe til honom, Ästu Juda Konung? Jesus swaradhe, Sägher tu thet aff tigh sielff, Eller haffua andre sagdt tigh thet om migh? Pilatus swaradhe, Jcke är iagh en Jude? Titt folck och the öffuerste Presterna haffua tigh migh offuerantwardat. Hwadh haffuer tu giordt? Jesus swaradhe, Mitt Rike är icke aff thenna werldenne, Om mitt Rike wore aff thenna werldenne, tå fechtadhe jw mine tienare ther om, at iagh icke worde Judomen offuerantwardat. Men mitt Rike är icke hädhan. Tå sadhe Pilatus til honom, Så äst tu doch en Konung? Jesus swaradhe, Tu sägher thet, at iagh är en Konung. Ther til är iagh född, och är ther til kommen j werldena, at iagh skal witna medh sanningenne. Hwar och en som är aff sanningenne, han hörer mina röst. Sadhe Pilatus til honom, Hwadh är sanning?
Och när han thet sagdt hadhe, gick han åter til Judanar, och sadhe til them, Jagh finner ingen saak medh honom, J haffuen sidhwenio, at iagh skal giffua idher en löös om Påscha, wilien j tå icke, at iagh skal giffua idher Juda Konungen löös? Åter ropadhe the alle, och sadhe, Jcke thenna, vthan Barrabam. Och Barrabas war en röffuare.

XIX. Capitel.
#1333
TÅ toogh Pilatus Jesum, och hwdflengde honom. Och krijgsknechternar wredho samman ena krono aff törne, och satte på hans hoffuudh, och hengde itt purpur klädhe på honom, och sadhe, Heel Juda Konung. Och gåffuo honom kindpustar. Tå gick åter Pilatus vth och sadhe til them, Sij, iagh haffuer honom vth til idher, at j förstå skolen, at iagh finner ingen saak med honom. Tå gick Jesus vth, och baar ena törne krono och itt purpur klädhe. Och han sadhe til them, Sij menniskian. När the öffuerste Presterna och tienarenar sågho honom, ropadhe the, och sadhe, Korssfest, korssfest. Pilatus sadhe til them, Tagher j honom och korssfester, Ty iagh finner ingen saak medh honom. Judanar swaradhe honom, Wij haffue Lagh, och effter wår Lagh skal han döö, Ty han haffuer giordt sigh til Gudz Son.
Tå Pilatus hörde thet talet, fruchtadhe han än nu meer. Och gick åter in j Rådhuset, och sadhe til Jesum, Hwadhan äst tu? Jesus swaradhe honom intet. Tå sadhe Pilatus til honom, Talar tu intet medh migh? Weestu icke, at iagh haffuer macht at korssfesta tigh, och haffuer macht at sleppa tigh? Jesus swaradhe, Tu hadhe ingen macht offuer migh, wore hon tigh icke giffuin offuan effter. För then skul haffuer han större synd, som migh haffuer tigh offuerantwardat. Och jfrå then tijdhen sökte Pilatus effter, at giffua honom löös. Men Judanar ropadhe, och sadhe, Giffuer tu honom löös, så äst tu icke Keysarens wen, Ty then som sigh gör til Konung, han är emoot Keysaren.
När Pilatus hörde thet talet, hadhe han Jesum vth, och satte sigh på doomstolen, på thet rwm, som kallas Lithostrotos, på Ebraisko Gabbatha. Och thet war Påscha Tilredhelsedagh, widh siette timan, och sadhe til Judanar, Sij, idhar Konung. Tå ropadhe the, Tagh bortt, tagh bortt, korssfest honom. Pilatus sadhe til them, Skal iagh korssfesta idhar Konung? Swaradhe öffuerste Presterna, Wij haffue ingen Konung, vthan Keysaren. Tå offuerantwardadhe han honom them, at han skulle korssfestas. Tå togho the Jesum, och leedde honom bortt. Och han baar sitt korss, och gick vth på thet rwm, som kallas Hoffuudhskallaplatzen, på Ebraisko Golgatha. Ther korssfeste the honom, och twå andra medh honom, hwar på sina sidho, och Jesum mitt vthi. Tå screff Pilatus een offuerscrifft, och satte på korsset. Och war så scriffuit, Jesus aff Nazareth, Juda Konung. Thenna offuerscrifftena låso monge aff Judanar, Ty rwmet ther Jesus war korssfest, war hardt widh stadhen. Och thet war scriffuit på Ebraisko, och Grekesko, och Latin. Tå sadhe Judanars öffuerste Prester til Pilatum, Scriff icke, Juda Konung, vthan at han haffuer sagdt, Jagh är Juda Konung. Pilatus swaradhe, Hwadh iagh haffuer scriffuit, thet haffuer iagh scriffuit.
Tå nu krijgsknechterna hadhe korssfest Jesum, togho the hans klädher, och giorde fyra deler, en deel hwariom krijgsknecht, och kiortelen medh. Men kiortelen war icke sömat, vthan wirckat, jfrå öffuerst och alt jgenom. Tå sadhe the emellan sigh, Skärom honom icke sönder, vthan kastom lott om honom, hwem han skal tilhöra, at Scrifften skulle warda fulkompnat, som sägher, The haffua bytt mijn klädher emellan sigh, och kastat lott på min kiortel. Och thetta giorde krijgsknechterna.
Tå stodho widh Jesu korss, hans modher, och hans modhers syster Maria Cleophe hustru, och Maria Magdalene. Och när Jesus fick see modhrena, och Läriungan then han elskadhe ther när ståndande, sadhe han til sina modher, Quinna, sij tin Son. Sedhan sadhe han til Läriungan, Sij tijn modher. Och jfrå then tijdhen toogh Läriungen henne til sigh.
Sedhan effter Jesus wiste, at nu all ting woro fulkompnat, at Scrifften skulle fulbordas, sadhe han, Migh törster. Tå stoodh ther itt käril fult 
#1334 medh ätikio. Och the vpfylte en swamp medh ätikio, och kringladhe Jsop, och höllo thet honom för munnen. Tå nu Jesus hadhe taghit ätikiona, sadhe han, Thet är fulkompnat. Och bögde nedh hoffuudhet, och gaff vp andan.
Men effter thet war Tilredhelsedaghen, at kroppanar skulle icke bliffua quarre på korsset offuer Sabbathen (Ty samma Sabbaths dagh war stoor) bådho Judanar Pilatum, at theras been skulle sönderslåås, och the borttaghas. Tå komo krijgsknechterna och sönderslogho thens förstas been, och thens andras, som war korssfest medh honom. När the komo til Jesum, och sågho honom allaredho wara dödh, slogho the icke hans been sönder, vthan en aff krijgsknechterna, stack vp hans sidho medh itt spiwt. Och strax gick vth blodh och watn.
Och then thetta sågh, haffuer thet witnat, och hans witnesbyrd är sant, och han weet, at han sägher sant, på thet j ock troo skolen. Och skeedde thetta, på thet Scrifften skulle fulbordas,  J skolen intet been sönderslå på honom. Och åter sägher een annor Scrifft, The skola see, j hwem the stunget haffua.Zacha. Ther effter badh Pilatum Joseph aff Arimathia, som war Jesu Läriunge, doch lönlighen för Judanars rädzlo skul, at han måtte tagha Jesu lekamen. Och Pilatus tilstadde thet. Kom ock teslikes Nicodemus, som tilförenna hadhe kommet til Jesum om nattena, och baar een bländning aff Mirrham och Aloe, widh hundradhe pund. Så togho the tå Jesu lekamen, och swepte thet j lijnklädher medh welluchtande krydder, såsom Judanar plägha begraffua. Och war på thet rwmet ther han korssfest war, en örtagård, och j örtagården een nyy graff, ther än nu ingen hadhe warit vthi lagd. J hwilka the ladhe Jesum, för Judanars Tilredhelsedagh skul, effter graffuen war när.

XX. Capitel.
PÅ then ena Sabbathen, kom Maria Magdalene om morghonen, tå nu mörkt war, til graffuena, och sågh stenen wara bortto aff graffuenne. Tå lop hon, och kom til Simon Petrum, och til then andra Läriungan som Jesus elskadhe, och sadhe til them, The haffua taghit Herran bortt vthaff graffuenne, och wij wete icke hwar the haffua lagdt honom. Tå gick Petrus vth och then andre Läriungen och komo til graffuena, bådhe lupo the til lijka, och then andre Läriungen lop före snarare än Petrus, och kom först til graffuena. Och när han lutadhe sigh nedh, fick han see lakanen lagd, doch gick han icke in. Så kom tå Simon Petrus effter honom, och gick in j graffuena, och sågh lakanen lagd, och swetteduken som hadhe warit om hans hoffuudh, icke lagd när lakanen, vthan affsidhes j itt rwm tilhopa swept. Tå gick ock then andre Läriungen in, som förr war kommen til graffuena, och sågh thet, och trooddet. Ty the förstodho icke än tå Scrifftena, at han skulle vpstå jfrå the dödha. Och Läriunganar gingo åter tilhopa igen.
Men Maria stoodh och greet vthan för graffuenne. Widh hon nu så greet, lutadhe hon sigh in j graffuena, och fick see twå Änglar j hwijt klädher sittiandes, then ena widh hoffuudhet, och then andra widh fötternar, ther the hadhe lagdt Jesu lekamen. The sadhe til henne, Quinna, hwadh gråter tu? Sadhe hon til them, The haffua taghit bortt min Herra, och iagh weet icke hwart the haffua lagdt honom. När hon thetta sadhe, wende hon sigh tilbaka, och fick see Jesum ståndande, och wiste icke at thet war Jesus. Sadhe Jesus til henne, Quinna, hwadh gråter tu? Hwem söker 
1335 tu? Hon meente at thet hadhe warit örtagårdz mestaren/ och sadhe til honom/ Herre/ haffuer tu burit honom bortt/ sägh migh hwar tu haffuer lagdt honom/ och iagh wil taghan. Jesus sadhe til henne/ Maria. Tå wende hon sigh om/ och sadhe til honom/ Rabboni/ Thet är/ Mestar. Sadhe Jesus til henne/ Kom icke widh migh/ Ty iagh är icke än nu vpfaren til min Fadher. Men gack til mina brödher, och sägh them, Jagh faar vp til min Fadher, och idhar Fadher, Och til min Gudh, och idhar Gudh. Maria Magdalene kom och bodadhe Läriungomen, Jagh haffuer seedt Herran, Och thetta haffuer han sagdt migh.
Men om afftonen på then samma Sabbathen, tå döranar woro lyckta, ther Läriunganar woro församladhe för Judanars rädzlo skul, kom Jesus och stoodh mitt jbland them, och sadhe til them, Fridh ware idher. Och när han hadhe thetta sagdt, lät han them see henderna och sina sijdho. Tå wordo Läriunganar gladhe, at the sågho Herran. Tå sadhe han åter til them, Fridh ware idher. Såsom Fadhren haffuer migh sendt, så sender ock iagh idher. När han thetta sagdt hadhe, blåste han på them, och sadhe til them, Tagher then helgha Anda, Hwilkom j förlåten synderna, them förlåtas the, Och hwilkom j behållen them, them äro the behåldna.
Men Thomas en aff the Tolff, hwilken kallas Twilling, war icke medh them när Jesus kom. Tå sadhe the andre Läriunganar til honom, Wij såghom Herran. Sadhe han til them, Vthan iagh seer holen effter spikanar j hans hender, och stinger mitt finger j holen effter spikanar, och stinger mijn hand j hans sijdho, troor iagh thet icke.
Och otta daghar ther effter, woro åter hans Läriungar inne, och Thomas medh them. Tå kom Jesus widh döranar woro lyckta, och stoodh mitt jbland them, och sadhe, Fridh ware idher. Sedhan sadhe han til Thomam, Reck hijt titt finger, och see mina hender, och reck hijt tina hand, och stick henne in j mina sijdho, Och war icke twiffuelachtigh, vthan troghen. Thomas swaradhe, och sadhe til honom, Min Herre och min Gudh. Jesus sadhe til honom, Effter tu sågh migh Thoma, troor tu. Salighe äro the som icke see, och doch troo.
Giorde ock Jesus mong annor tekn j sina Läriungars åsyyn, som j thenna Bokenne icke äro scriffuin. Men thesse äro scriffuin, på thet j troo skolen at Jesus är Christus Gudz Son, Och at j genom trona skolen haffua lijff j hans nampn.

XXI. Capitel.
THer effter vppenbaradhe åter Jesus sigh widh Tyberias haff, Och vppenbaradhe han sigh j så måtto. Simon Petrus och Thomas som kallas Twilling, woro tilsamman, Och Nathanael som war aff Cana j Galileen, och Zebedei söner, och twå andre aff hans Läriungar. Sadhe Simon Petrus til them, Jagh wil gå och fiskia. The sadhe til honom, Wij gå ock medh tigh. The gingo vth och stigho strax j båten, och j then natten fingo the intet. Tå nu morghon war, stoodh Jesus på strandenne. Doch wiste Läriunganar icke at thet war Jesus. Sadhe Jesus til them, Barn, haffuen j någhot til maatz? The swaradhe honom, Ney. Tå sadhe han til them, Kaster vth nätet på högra sidhona om båten, så warden j finnandes. Tå kastadhe the vth, och kom så mykin fisk, at the förmåtte thet icke dragha. Tå sadhe then Läriungen som Jesus elskadhe, til Petrum, Herren äret.
När Simon Petrus hörde, at thet war Herren, bandt han om sigh kiortelen (Ty han war naken) och gaff sigh j siön. Men the andre 
#1336 Läriunganar komo medh båten, Ty the woro icke longt jfrå landet, vthan widh pass tw hundradhe alnar, och drogho fiskanätet. Och när the woro stighne på landet, sågho the ther wara lagda glödh, och en fisk ther på, och brödh. Jesus sadhe til them, Tagher hijt aff the fiskar som j nu fingen. Simon Petrus steegh in, och droogh nätet vp på landet fult medh stora fiskar, hundradhe femtiyo och tree. Och ändoch the woro så monge, gick likwel nätet icke sönder. Sadhe Jesus til them, Kommer och äter. Och ingen aff Läriunganar dyrffdes til at spöria honom (säyandes) Hoo ästu? Effter the wiste, at thet war Herren. Tå kom Jesus och toogh brödhet, och gaff them, Och fisken sammaledhes. Thetta war nu tridie reson, at Jesus vppenbaradhes sinom Läriungom, sedhan han war vpstånden jfrå the dödha.
Tå the nu hadhe ätit, sadhe Jesus til Simon Petrum, Simon Johannis, Elskar tu migh meer än thesse? Han sadhe til honom, Ja Herre, tu weest at iagh elskar tigh. Sadhe han til honom, Födh mijn lamb. Åter sadhe han til honom, Simon Johannis, Elskar tu migh? Han sadhe til honom, Ja Herre, tu weest at iagh elskar tigh. Sadhe han til honom, Födh mijn fåår. Sadhe han til honom tridie reson, Simon Johannis, Elskar tu migh? Petrus wardt bedröffuat, at han sadhe tridie reson til honom, Elskar tu migh. Och sadhe til honom, Herre, tu weest all ting, Tu weest at iagh elskar tigh. Sadhe Jesus til honom, Födh mijn fåår.
Sannerligha, sannerligha sägher iagh tigh, När tu wast vng, omgiordadhe tu tigh, och gick hwart tu wille, Men tå tu warder gammal, skalt tu vthreckia tina hender, och en annar skal omgiorda tigh, och leedha tigh tijt tu icke wilt. Men thet sadhe han, giffuandes til kenna, medh hwadh dödh han skulle prijsa Gudh.
Och tå han hadhe thetta sagdt, sadhe han til honom, Fölgh migh. Petrus wende sigh om, och sågh then Läriungan fölia, som Jesus elskadhe, Hwilken ock j natwarden lågh in til hans bryst, och sadhe, Herre, hwilken är then tigh förrådher? Tå Petrus sågh honom, sadhe han til Jesum, Herre, hwadh skal tå thenne? Sadhe Jesus til honom, Om iagh wille at han skulle bliffua til tess iagh kommer, hwadh kommer thet tigh widh? Fölgh tu migh. Tå gick itt taal vth jbland brödhernar, Thenne Läriungen döör icke. Och Jesus sadhe icke til honom, Han döör icke, vthan om iagh wille, at han skulle bliffua til tess iagh kommer, hwadh kommer thet tigh widh? Thenne är then Läriungen som witnar här om, och then thetta scriffuit haffuer, Och wij wete at hans witnesbyrd är sant. Äro ock mong annor ting, som Jesus giorde, hwilken om the thet ena medh thet andra scriffues, troor iagh, at werlden skulle icke kunna begripa the Böker, som scriffuas skulle.
Enden på S. Johannis Euangelium.

#1337
Then andre delen aff S. Luce Euangelio, om Apostla Gerningar.
	Första Capitel.
Tilförrena haffuer iagh talat min godhe Theofile, om alt thet Jesus begynte, bådhe göra och lära, in til then daghen han vptaghen wardt, sedhan han Apostlomen (som han vthwaldt hadhe) genom then helgha Anda hadhe giffuit befalning, Huilkom han ock effter sijn pino beteedde sigh leffuandes medh mongahanda bewisning, tå han lät sigh see aff them j fyratiyo daghar, och taladhe med them om Gudz Rike. Och tå han hadhe församlat them bödh han them, at the icke skulle gå vthaff Jerusalem, vthan förbijdha Fadhrens löffte, ther j aff hördt haffuen (sadhe han) aff migh. Ty Johannes döpte j watn, men j skolen döpte warda j them helgha Anda, icke monga daghar här effter.
	Tå the nu församladhe woro, frågadhe the honom, säyandes, HErre skalt tu j thenna tijdhen vpretta igen Jsraels Rike? Tå sadhe han til them, Thet hörer icke idher til at weta tijdh och stund, som Fadhren haffuer satt j sinne macht. Men j skolen vndfå thens helgha Andas krafft som offuer idher komma skal. Och skolen wara mijn witne j Jerusalem, och j hela Judea och Samaria, och sedhan in til jordennes enda.
	Och när han thetta sagdt hadhe, wardt han j theras åsyyn vptaghen, och en skyy toogh honom bortt vthaff theras syyn. Och som the vpsågho j himmelen effter honom widh han vpfoor, Sij, twå män stodho när them klädde j hwijt klädher, the ther ock sadhe, J Galileeske män, hwj ståån j och seen vp j himmelen? Thenne Jesus som vptaghen är jfrå idher j himmelen, han skal så komma, som j honom seedt haffuen vpfara j himmelen.
	Sedhan gingo the til Jerusalem igen jfrå berghet, som heter Olioberghet, hwilket ligger jfrå Jerusalem widh een Sabbaths reso. Och tå the inkomo, stigho the vp j Salen, ther the städigt bleffuo, Petrus och Jacobus, Johannes och Andreas, Philippus och Thomas, Bartholomeus och Mattheus, Jacobus Alphei, och Simon Zelotes, och Judas Jacobi. Alle thesse

#1338 woro städigt tilhopa, endregtighe j böner och förmanelse samt medh quinnomen, och medh Maria Jesu modher, och medh hans brödher.
	Vthi the daghar stoodh Petrus vp jbland Läriunganar, och sadhe (och war hopen aff nampnen widh tiwghu och hundradhe) J män och brödher, then Scrifften moste fulbordas, som then helghe Ande longo sagdt hadhe genom Dauidz munn om Judam, som theras leedhsaghare war som gripo Jesum, Ty han war reknat j wårt taal, och hadhe fått medh oss thetta embetet. Och han förwerffde en åker för orettferdigh löön, och vphengde sigh, och rempnadhe mitt j tw, och alla hans inelffuer gåffuo sigh vth. Och thet är vppenbart wordet allom them som boo j Jerusalem, så at then åkren kallas på theras måål Akeldama, ther är blodz åker.
	Ty thet är scriffuit j Psalmaboken, Theras heman warde ödhe, och ingen ware som ther vthi boor. Och hans embete få en annar. Så moste nu en aff thesse män, som medh oss warit haffua j allan then tijdh, som HErren Jesus vth och in gick medh oss, jfrå Johannis döpelse, til then daghen, at han jfrå oss taghen wardt, medh oss itt witne warda til hans vpståndelse.
	Och the satte twå j walet, Joseph som kallas Barsabas medh thet wedhernampnet Justus, och Matthiam. Och bådho, och sadhe, Tu HErre som kenner allas hierta, wijsa vth, hwilken aff thessa twå tu vthwaldt haffuer, at han skal få thenna tienisten och Apostlaembetet, ther Judas jfrå fallen är, at han skulle bortgå j sitt rwm. Och the kastadhe lott ther om, och lotten föll på Matthiam. Och han wardt reknat till the ellofua Apostlar.

	Annat Capitel.
OCh tå Pingsdaghen fulkompnat war, woro the alle endregteligha tilsammans. Och wardt hastigt en dön aff himmelen, såsom itt mechtight stoort wädher kommet hadhe, och vpfylte alt hwset ther the såto. Och them syntes sönderdeladha tungor såsom aff eeld, och bleff sittiandes på hwar och en aff them. Och the wordo alle vpfylte aff them helgha Anda, och begynte til at tala medh annor tungomål, effter som Anden gaff them at tala.
	Så woro j Jerusalem boendes Judar, Gudhfruchtighe män, aff allahanda folck, som vnder himmelen är. Tå nu thenna rösten skeedt hadhe, kom tilsammans mykit folck, och wordo förhäpne, Ty the hörde them tala hwar och en medh sitt eghit måål. Och wordo alle förskreckte, och förundradhe sigh, säyandes emellan sigh, Sij, äro icke alle thesse som tala Galileeske? Huru höre wij tå hwar och en sitt tungomål ther wij vthi födde äro? Parther och Meder, och Elamiter, och the som boo vthi Mesopotamia, och j Judea och Capadocia, Ponto och Asia, Phrygia och Pamphilia, Egypten och j the Libye landzendar widh Cyrenen, och the vthlendningar aff Rom, Judar och Proselyter, Creter och Araber, Wij höre them medh wåra tungor tala Gudz dråpligha werck. Och förskreckte thge sigh alle, och förundradhe sigh, säyandes emellan sigh, Hwadh mon thetta wilia wara? Och somlighe giorde geck aff them, och sadhe, Thesse äro fulle medh sött wijn.
	Tå stoodh Petrus vp medh the Ellofua, och hooff vp sina röst, och taladhe til them, J Judeske män, och j alle som boo j Jerusalem, Thetta skal idher weterlighit wara, och anammer mijn ord j idhor öron. Ty thesse äro icke druckne såsom j menen, effter thet är tridie timen på daghen. Vthan thz är thet som sagdt är genom Propheten Joel. Thet skal skee vthi the ytersta daghanar, sägher Gudh, Jagh skal vthgiwta aff minom Anda offuer alt kött, Och idhre söner och idhra döttrar skola prophetera, och idhre ynglingar

#1339 skola see syner, och idhre Äldste skola dröma drömer. Och offuer mina tienare, och offuer mina tienarinnor, skal iagh j the daghar vthgiwta aff minom Anda, och the skola prophetera. Och iagh skal giffua Vnder offuan j himmelen, och tekn nedhre på jordenne, blodh och eeld och röökdamb. Solen skal wendas j mörker, och månen j blodh, förr än then store och vppenbarlighe HERRANS dagh kommer. Och skal skee, AT HVAR OCH EN SOM ÅKALLAR HERRANS NAMPN, han skal bliffua saligh.
	J män aff Jsrael, hörer thenna orden, Jesum aff Nazareth then man som när idher aff Gudhi bewijsat är, medh kraffter och Vnder och tekn, som Gudh haffuer giordt genom honom jbland idher (såsom j ock sielffue wete) Honom (effter han aff Gudz betenckta rådh och försyyn, vthgiffuin war) haffuen j taghet genom onda mänz hender, korssfest och dödhat. Then haffuer Gudh vpweckt och förlossat dödzens swedha, effter omöghelighit war, at han skulle behållas aff honom. Ty Dauid sägher om honom, Jagh haffuer altijdh föresatt HERRAN för mijn öghon, Ty han är migh på höghra handenne, at iagh icke skal rörd warda, För then skul är mitt hierta gladt, och mijn tunga frögdar sigh, Skal ock så mitt kött hwilas j förhopning. Ty tu offuergiffuer icke mina siäl j heluete, och tilstädher icke at tin Helighe skal see förgengelse. Tu haffuer migh kungiordt lijffzens wäghar, tu skalt vpfylla migh medh frögd för titt ansichte.
	J män och brödher, effter man må frijtt tala medh idher om then Patriachen Dauid, Han är dödh och begraffuen, och hans graff är när oss in til thenna dagh. Effter han nu war Prophet, och wiste at Gudh hadhe loffuat honom med en eedh, at aff hans lendz frucht skulle sittia på hans säte. Sågh han thet framföre åt, och taladhe om Christi vpståndelse, at hans siäl icke är offuergiffuen vthi heluete, icke heller hans kött haffuer seedt förgengelse. Thenna Jesum haffuer Gudh vpweckt, ther wij alle witne til äro.
	Medhan han nu medh Gudz höghra hand vphögd är, och löffte fått haffuer aff Fadhrenom om then helgha Anda, haffuer han vthgutit thetta j nu seen och hören. Ty icke haffuer Dauid vpfaret j himmelen. Men han sägher, HERREN sadhe til min Herra, Sett tigh på mina höghra hand, til tess iagh nedherlegger tina owener tigh til en fotapal. Så skal nu hela Jsraels hws weta för wisso, at thenne Jesum som j korssfest haffuen, haffuer Gudh giordt til en HErra och Christ.
	Tå the thetta hörde, fingo the en styng j hiertat, och sadhe til Petrum, och til the andra Apostlanar, J män och brödher, Hwadh skole wij göra? Sadhe Petrus til them, Görer bätring, och hwar och en aff idher låte sigh döpa j Jesu Christi nampn, til syndernas förlåtelse, Och j skolen vndfå then helgha Andas gåffuo. Ty idher är löfftet giordt och idhrom  barnom, och allom them som fierran äro, hwilka HERREN wår Gudh här til kallandes warder. Betygadhe han ock medh mong annor ord, och förmanadhe them, säyandes, Läter hielpa idher jfrå thetta onda slechtet. The som tå gerna anammadhe hans taal, the läto sigh döpa. Och komo til hopen på then daghen widh trytusend siälar.
	Och bliffuo the städigt ståndandes vthi Apostlanars lärdom, och j deelachtigheet, och j brödz brytelse, och j böner. Och een fruchtan kom vppå hwario och ena siäl, och mong Vnder och tekn giordes aff Apostlanar. Och alle the som troodde, woro tilsammans, och hadhe all ting meenligh. Sina äghodelar och håffuor sålde the, och deladhe them med alla, såsom hwar och en behöffde. Och hwar dagh woro the städigt och endregteligha j Templet, och bruto brödh här och ther j husen, ätandes medh hwar annan j frögd, och loffuadhe Gudh j theras hiertas enfalligheet, och hadhe ynnest när alt folcket. Och HErren förökadhe hwar dagh församlingen medh them som salighe wordo.
#1340
	III. Capitel.
Så gingo Petrus och Johannes tilhopa vp j Templet, widh niyonde böne stunden. Och ther war en man, oferdigh alt jfrå sinne modhers lijff, som lät sigh bära, then satte the hwar dagh för dörena åt Templet, som heet then Sköna, at han skulle bedhas almoso aff them som ingingo j Templet. Tå han fick see Petrum och Johannem, at the wille gå in j Templet, badh han them om almoso. Tå sågh Petrus på honom medh Johanne, och sadhe, See på oss. Tå sågh han på them, förhoppande, at han skulle någhot få aff them. Tå sadhe Petrus, Silffuer och gull haffuer icke iagh, men thet iagh haffuer, thet giffuer iagh tigh. J Jesu Christi Nazareni nampn statt vp och gack, Och toog honom widh höghra handena, och reeste honom vp. Och strax wordo hans fötter och been stadigh, språng vp och stoodh, och gick och folgde them in j Templet, gick och språng hijt och tijt, prijsandes Gudh.
	Tå fick alt folcket see honom, at han gick och loffuadhe Gudh. Och kende honom, at han war then samme som plägadhe sittia effter almoso, widh then Sköna dörena för Templet. Och wordo fulle medh vndersamheet och förskreckelse offuer thet honom wedherfarit war. Tå nu thenne mannen som oferdigh warit hadhe, och helbregda giord war, hölt sigh in til Petrum och Johannem, lop alt folcket til them j Förhuset, som kallas Salomonis, och förundradhe sigh.
	Tå Petrus thet sågh, swaradhe han til folcket, J män aff Jsrael, Hwj vndren j här vppå, eller hwj see j på oss, lijkawist som wij aff wår krafft eller förtienst hadhe thet åstadh kommet, at thenne haffuer fått sin gång? Abrahams och Jsaacs och Jacobs Gudh, wåra fädhers Gudh, haffuer förklarat sin Son Jesum, hwilken j offuerantwardat haffuen, och förnekat in för Pilatum, tå han dömde at han skulle giffuas löös. Men j förnekadhen then Helgha och rettferdigha, och bådhen at mandråparen skulle giffuas idher, och lijffzens Första dråpen j. Then haffuer Gudh nu vpweckt jfrå the dödha, til hwilket wij witne äre. Och haffuer genom trona på hans nampn, på thenna som j seen och kennen, stadhfest sitt nampn, och troon som är genom honom, haffuer giffuit thenna hans helbregda j allas idhra åsyyn.
	Nu käre brödher, wet iagh wel. at j thet giordt haffuen aff fåkunnigheet, såsom ock idhre Öffuerste. Men Gudh som genom alla sina Propheters munn föresagdt haffuer, at Christus skulle lijdha, han haffuer nu så fulbordat thet.  Så bätren idher nu och wenden idher om, på thet idhra synder mågha affskrapadhe warda, at wedherqwekelsens tijdh tå kommer för HERRANS ansichte, när han sendandes warder, then idher nu tilförenna predicat är, Jesum Christum. Hwilken himmelen intagha moste til then tijdh, at igen vprettat warder alt thet Gudh sagdt haffuer genom sina helgha Propheters munn, aff werldennes begynnelse.
	Ty Moses haffuer sagdt til Fädherna, HERREN idhar Gudh skal idher vpweckia en Prophet vthaff idhra brödher, then migh lijk är, honom skolen j höra j alt thz han idher säyande warder. Och thet skal skee, at hwar och een siäl som icke hörer then Propheten, hon skal vthkastas jfrå folcket. Och alle Propheterna jfrå Samuel, och sedhan så monge som talat haffua, haffua bodhat thenna daghanar. J ären Propheternas och Förbundzens barn, thet Gudh giordt haffuer medh wåra fädher, säyandes til Abraham, J tinne sädh skola all folck på iordenne welsignat warda. Jdher först och fremst haffuer Gudh sin Son Jesum, och sendt honom til at welsigna idher, at hwar och en aff idher skulle sigh vmwenda jfrå sinne ondsko.
#1341
	IIII. Capitel.
TÅ the nu så taladhe til folcket, komo ther til Presterna och Förståndaren j Templet, och the Saduceer, och togho thet illa widh sigh, at the lärde folcket, och förkunnadhe j Jesu vpståndelse jfrå the dödha, och togho fatt på them, och satte them j hechtelse til annan daghen, Ty thet war redho afftonen. Men monge aff them som orden hördt hadhe, troodde, och wardt talet på männenar widh fem tusend.
	Så begaff thet sigh daghen ther effter, at theras Öffuerste och Äldste och Scifftlärde j Jerusalem, och Hannas öffuerste Prester, och Caiphas och Johannes, och Alexander, och så monge som woro aff öffuersta Presta slechtet församladhe sigh, och hadhe them fram för sigh, och frågadhe them, Aff hwadh macht eller j hwadh nampn haffuen j thetta giordt?
	Petrus full medh then helgha Anda sadhe til them, J Öffuerste för folcket och Äldste j Jsrael, Effter wij jdagh bliffue dömde för thenna welgerningen på thenna siwka mannen, genom hwilka han är helbregda worden, så skal thet idher allom weterlighit wara, och allo Jsraels folcke, At genom Jesu Christi Nazareni nampn, then j korssfest haffuen, then Gudh vpweckt haffuer jfrå the dödha, ståår nu thenne helbregda för idher. Han är then stenen som aff idher bygningsmännenar förkastat är, och är worden en hörnsteen, och j ingom androm är saligheet, Ty thet är icke heller någhot annat nampn vnder himmelen menniskiomen giffuit, j hwilko wij skole salighe warda.
	När the sågho sådana alwarligheet j Petro och Johanne, och funno doch, at the woro olärde och leekmän, förundradhe the sigh, och drogho kendzlo på them, at the hadhe warit medh Jesu. Och mannen sågho the ståndandes ther när them, som helbregda war giorder, Ty the kunde ther intet emoot säya, Vthan bådho them gå vthaff Rådhet, och handladhe sedhan emellan sigh, säyandes, Hwadh skole wij göra åt thessa männenar, Ty itt vppenbara tekn är giordt aff them, och är kunnogt allom them som boo j Jerusalem, och wij kunne icke neka thet, Men på thet at the icke skal widhare vthkomma jbland folcket, wilie wij alwarligha förbiwdha them, at the här effter icke tala j thetta nampnet för någhro menniskio.
	Och the kalladhe them, och budho, at the ingalunda meer tala eller lära skulle j Jesu nampn. Tå swaradhe Petrus och Johannes, och sadhe til them, Om ther är rettferdigt för Gudhi, at wij höre idher meer än Gudh, ther om må j selffue döma. Ty wij kunne icke förtiya thet wij sedt och hördt haffue. Tå hotadhe the them, och läto gå them, intet finnandes, huruledes the kunde pina them, för folcket skul. Ty alle prijsadhe Gudh för thet som skeedt war. Ty mannen war offuer fyratiyo åår, på hwilkom thetta helbregda teknet skeedt war.
	Sedhan the läto them gå, komo the til sina, och kungiorde them alt thet the öffuerste Presterna och the Äldste, til them sagdt hadhe. Tå the thet hörde, vphoffuo the endregeteligha sina röst til Gudh, och sadhe, HERRE tu äst Gudh, som giordt haffuer himmel och jord, haffuet, och alt thet som ther vthi är, Tu som genom tin tienares Dauidz munn sagdt haffuer, Hwj haffua Hedhninganar vpreest sigh, och folcket taghet sigh före thet fåfengt är? Jorderikes Konungar trädde tilhopa, och Förstarna församladhe sigh j hoop, emoot HERRAN, och emoot han Christ.
	Sannerligha församladhe sigh emoot tin helgha Son Jesum, then tu smoordt haffuer, bådhe Herodes och Pontius Pilatus medh Hedhninganar och Jsraels folck, til at göra hwadh tijn hand och Rådh tilförenna beflutit

#1342 hadhe, at skee skulle. Och nu HERRE, see til theras trwgh, och giff tina tienare, at the medh alla tröst tala tijn ord, vthreckiandes tina hand ther til, at sundheet och tekn, och Vnder mågha göras genom tin helgha Sons Jesu nampn. Och tå the bidhit hadhe, rördes rwmet ther the vthi församladhe woro, och the wordo alle fulle aff them helgha Anda, och taladhe Gudz ord medh tröst.
	Och vthi hela hopen som troodde, war itt hierta och een siäl. Och ingen aff them sadhe någhot wara sitt aff thet han åtte, vthan all ting woro them meenligh. Och Apostlanar båro medh stora krafft witnes byrd til HERRANS Jesu Christi vpståndelse, Och stoor nådh war offuer them alla. Och ingen war heller jbland them som någhot fattadhes, Ty så monge som åkrar eller hws åtte, the sålde them, och båro werdet för thet som the såldt hadhe, och ladhe them fram för Apostlanars fötter, och deladhes hwariom och enom effter som honom behoof war. Men Joses som och kalladhes aff Apostlanar Barnabas, thet vthtydt är, Hugswalelsens son, en Leuit bördigh aff Cypren, han hadhe en åker, then sålde han, och baar fram werdet, och ladhet för Apostlanars fötter.

	V. Capitel.
Men en man benemd Ananias medh Saphira sijn hustru, sålde sina äghor, och hadhe lagdt affsidhes någhot aff werdet medh sinne huwstrws witskap, och en deel baar han fram, och ladhe för Apostlanars fötter. Tå sadhe Petrus, Anania, Hwj haffuer Satanas vpfylt titt hierta, at tu skulle liwgha för them helgha Anda, och vndstinga somt aff werdet för åkren? Tu hadhe wel kunnet bhållan, Och tå han såld war, war han ock j titt wold. Hwarföre haffuer tu sådant företaghit j titt hierta? Tu haffuer icke lughit för människior, vthan för Gudhi. Tå ananias hörde thenna orden, föll han nedh, och gaff vp andan. Och en stoor reddhoghe kom offuer alla them som thetta hörde. Tå stodho vnge män vp, togho honom aff wäghen, båro honom bortt och begroffuon.
	Widh tree stunder ther effter, kom ock hans hustru, och wiste icke hwadh skeedt war, och gick in. Tå swaradhe Petrus henne, Sägh migh, haffuen j ock för så mykit såldt åkren? Tå sadhe hon, Ja haffue wij så. Tå sadhe Petrus til henne, Hwarföre woren j offuer eens, at j skullen fresta HErrans Anda, Sij, theras fötter som haffua begraffuit tin man, äro för dörenne, och the skola ock strax bära tigh vth. Och strax föll hon nedh för hans fötter, och gaff vp andan. Tå gingo the vnge män in, och funno henne dödha, och båro henne vth,  och iordadhe henne när sin man. Och en stoor reddhoghe kom offuer hela församlingena, och offuer alla them som thetta hörde.
	Och jgenom Apostlanars hender giordes mong tekn och Vnder jbland folcket. Och the woro endregteligha alle vthi Salomonis Förhws, Men ingen annar dyrffdes giffua sigh in til them, vthan folket hölt mykit aff them, och hopen wexte meer til aff them som troodde HErranom, bådhe män och quinnor, så at the vthbåro på gatonar siwka menniskior, och ladhe them j sängar och på bårar, at tå Petrus kom gångandes, måtte åt minsta han skugge skyggia på någhon aff them. Och församladhe sigh en stoor hoop aff nesta städherna til Jerusalem, och förde tijt siwka, och the som besatte woro medh the orena Andar, och the wordo alle helbregda.
	Tå stoodh then öffuerste Presten vp, och alle the medh honom woro, hwilke äro thet partij, som kallas Saduceer, och wordo fulle medh nijt, och togho fatt på Apostlanar, och satte them vthi almennelighit fängelse. Men
#1343 HErrans Ängel lät dörena vp på fångahuset om nattena, och hadhe them vth, och sadhe, Gåår, och ståår j Templet, och säyen folckena all the ord som thetta lijffuet tilhöra. Tå the thetta hördt hadhe, gingo the bittijdha om morghonen j Templet, och begynte til at lära.
	Tå kom then öffuerste Presten och the medh honom woro, och kalladhe Rådhet tilhopa, och alla the Äldsta jbland Jsraels barn, och sende til fångahuset, at the skulle hemta them. Tå tierarenar komo, och funno them icke j fångahuset, komo the igen och bodadhe them, säyandes, Fångahuset funne wij jw grannerligha igenläst, och wachtarenar ståndandes vthan för dörenne, men tå wij vpläste, funne wij ther ingen, Tå öffuerste Presten och Templens Förståndare och andre öffuerste Presterna hörde thetta talet, begynte the warda twehogse om them, hwadh ther aff warda wille.
	Tå kom en och bodadhe them, Sij, the män som j insatt hadhen j fångahuset, the äro j Templet, stå och lära folcket. Tå gick Förståndaren medh tiernarenar, och hadhe them fram vthan wold, Ty the räddes för folcket, at the skulle stena them. Och tå the hadhe leedt them tijt, hadhe the them fram för Rådhet. Och then öffuerste Presten frågadhe them säyandes, Haffue wij icke en tijdh och annan budhit idher, at j icke skullen lära j thetta nampnet? Och sij, j haffuen vpfylt Jerusalem medh idhar lärdom, och wilien dragha offuer oss thenna manzens blodh.
	Tå swaradhe Petrus och Apostlanar, och sadhe, Man moste meer lydha Gudh än menniskior,  Wåra fädhers Gudh haffuer vpweckt Jesum, then j dräpit haffuen, och vphengdt på trädh, then haffuer Gudh medh sina höghra hand vphögdt, för en Höffding och Frelsare, til at giffua Jsrael bätring och syndernas förlåtelse. Och wij äre honom för witne til thet wij säyom, så ock them helghe Ande, then Gudh giffuit haffuer them som honom lydhachtighe äro. Tå the thetta hörde, skaar thet them j hiertat, och begynte rådhslå, at the måtte dräpa them.
	Tå stoodh en Phariseer vp j Rådhet, benemd Gemaliel, en Lagkloker, then jbland alt folcket mykit aff hållen war, och badh at Apostlanar skulle som snarast gå aff sidhes vth, och sadhe til them, J män aff Jsrael, seer til hwadh j gören medh thenna män. För thessa daghar hooff Theudas sigh vp, säyandes sigh någhon wara, honom föll en hoop folck til, widh fyra hundrat, Han wardt ihiäl slaghen, och alle the som troodde honom wordo förskingradhe, och komo til intet. Effter honom hoof Judas sigh vp aff Galilea j the daghar tå beskatningen skeedde, han affwende mykit folck effter sigh, han bleff ock bortto, och alle the som honom lydt hadhe wordo förskingradhe.
	Och nu sägher iagh idher, kommer intet widh thenna männenar, vthan läter them betemma, Ty är thetta rådh eller werck aff menniskior, så warder thet wel om intet. Men är thet aff Gudhi, så kunnen j icke slå thet nedher, så framt j welen icke finnas strijdha emoot Gudh. Tå föllo the alle in til hans rådh, och kalladhe Apostlanar, läto hwdhflengia them, och budho them, at the icke skulle tala j Jesu nampn, Och lätho gå them.
	Men the gingo medh frögd jfrå Rådhet, at the woro werdighe lijdha smäleek för hans nampn skul. och höllo hwar dagh vppå vthan återwendo, at lära och predica Euangelium om Jesum Christum vthi Templet, och j all hws.

	VI. Capitel
#1344 VThi the daghar, tå hopen aff Läriunganar förökadhes, begynte the Greker knorra emoot the Ebreer, therföre at theras änkior wordo förachtadhe vthi then daghligha tienstenne. Tå kalladhe the tolff hela hopen aff Läriunganar til samman, och sadhe, Thet är icke tilbörlighit, at wij skole offuergiffua Gudz ord, och achta hwadh på boordet komma skal, Söker för then skul vth, käre brödher, siw män aff idher, som gott rychte haffua, och fulle äro medh then helgha Anda och wijsdom, them wilie wij befala thetta ärendet. Men wij wilie achta på bönen, och at förkunna Gudz ord. Och thet talet tecktes wel hela hopen. Och the vthwalde ther til Stephanum, som war en man full medh troo och them helgha Anda, och Philippum, och Prochorum, och Nicanorem, och Timonem, och Parmenam, och Nicolaum som war en Proselit aff Antiochia. Them hadhe the fram för Apostlanar, och the bådho, och ladhe hender på them.
	Och Gudz ord förkoffradhe sigh, och hopen aff Läriunganar wardt ganska stoor j Jerusalem. Och en stoor hoop aff Presterna wordo troonne lydhachtughe. Men Stephanus som war full medh troo och starckheet, giorde Vnder och stoor tekn ibland folcket. Tå reeste sigh någhre vp aff then Synagogon som kalladhes the Libertiners, och the Cyreners, och the Alexandriners, och the Cilicers, och Asianers, och begynte til at disputera medh Stephanum. Och the förmåtte icke stå emoot then wijsdom, och then Anda som taladhe. Tå vndersatte the medh någhra män som skulle säya, Wij haffue hördt honom säya hädhesk ord emoot Mosen och emoot Gudh. Och the äggiadhe folcket, och the Äldsta, och the Scrifftlärda, och gingo til och togho fatt på honom, och hadhe honom in för Rådhet. Och drogho tram falsk witne, the ther sadhe, Thenne mannen wender icke igen at tala hädhesk ord emoot thetta helgha rwmet och emoot Laghen, Ty wij hörde honom säya, Jesus aff Nazareth skal kulslå thetta rwmet, och skal förwandla the stadgar, som Moses haffuer fått oss. Och alle the på Rådhet såto, sågho på honom, och sågho hans ansichte lijkawist som eens Ängels ansichte.

	VII. Capitel.
TÅ sadhe then öffuerste Presten, Haffuer thetta sigh ock så? Tå sadhe han, J män, brödher och fädher, hörer här til.
	Herlighetennes Gudh syntes wårom fadher Abraham medhan han war j Mesopotamien, för än han boodde j Haram, och sadhe til honom, Gack vthu titt land och jfrå tinne slecht, och kom j thet land som iagh wil wijsa tigh. Tå foor han vth aff the Chaldeers land, och boodde j Haram. Och sedhan tå hans fadher war dödh, lät han föra honom hijt j thetta land ther j nu vthi boon, Och gaff honom ingen arffuedeel här inne, icke en foot breedt. Och han loffuadhe honom, at han skulle honom thet giffua til at besittia, och hans sädh effter honom then tijdh han än nu ingen barn hadhe.
	Men Gudh sadhe altså, Tijn sädh skal warda fremmande vthi fremmande land, och the skola haffua them vnder sigh j träldom, och fara illa medh them j fyrahundradhe åår. Och thet folck som the tiena skola, wil iagh döma, sadhe Gudh. Och sedhan skola the gå ther vth, och skola tiena migh j thetta rwm, Och han gaff honom omskärelsens Förbund. Och han födde Jsaac, och omskar honom på ottonde daghen. Och Jsaac födde Jacob. Och Jacob födde the tolff Patriachar.
	Och the Patriarcher sålde Joseph för affuund skul, in vthi Egypten.
#1345 Och Gudh war medh honom, och halp honom vthu all hans dröffuelse, och gaff honom nådh och wijsdom in för Pharao Konungen j Egypten, och han satte honom til Höffuitzman offuer Egypten, och offuer alt sitt hws.
	Så kom hunger offuer hela Egypti land och Canaan, och stoor twång. Och wåre fädher funno ingen födho. Men tå Jacob hörde, at vthi Egypten war korn, sende han wåra fädher första gången vth, Och tå han åter sende them vth, wardt Joseph kender aff sina brödher. Och Pharao wardt vnderwijst om Josephs slecht. Tå sende Joseph, och kalladhe sin fadher Jacob til sigh, och all sijn slecht, til fem och siwtiyo siälar. Och Jacob foor nedh til Egypten, och bleff dödh, han och wåre fädher. Och wordo förde til Sichem, och ladhes j grifften, som Abraham köpt hadhe för penningar aff Hemors barn som war Sichems son.
	Tå nu tijden tilstundadhe om löfftet, om hwilket Gudh hadhe sworit Abrahe, wexte folket, och wardt förökat vthi Egypten, til tess ther vpkom en anna Konung then intet wiste aff Joseph. Han gick wårt slechte effter medh list, och foor illa medh wåra fädher, så at the vthkasta moste sijn barn, at the icke skulle biffua leffuandes. Samma tijdhen wardt Moses född, och han war Gudhi tecker, och wardt foostradher j sins fadhers hws j tree månadher. Tå han sedhan vthkastat wardt, toogh Pharaos dotter honom vp, och födde honom vp sigh för en son. Och wardt Moses lärd j all then wijsdom som the Egyptier hadhe, och war mechtigh j gerningar och j ord.
	Men tå han wardt fyratiyo åår gammal, kom honom j hiertat, at han wille besee sina brödher Jsraels barn. Och tå han sågh, at enom aff them skeedde orett, halp han honom, och hemde hans skadha som orett skeedde, och sloogh then Egyptien. Och han meente, at hans brödher skulle förstå, at Gudh genom hans hand skulle frelsa them. Men the förstodho thet intet. Och daghen ther effter, syntes han jbland them, ther the trätte tilhopa, och wille förlijka them, säyandes, J män j ären brödher, hwj gören j hwar annan orett? Men then som orett giorde sinom nästa, han stötte honom bortt, säyandes, Hoo haffuer satt tigh til Höffuitzman och Domare offuer oss, mon tu wilia slå migh jhiäl, så som tu sloogh then Egyptien igåår? Tå flydde Moses för thetta talet skul, och wardt en fremling vthi thet landet Madian, ther han twå söner födde.
	Och effter fyratiyo åår, syntes honom HERRANS Ängel j öknenne, widh thet berghet Sina, vthi en brinnande buska. Tå Moses thet sågh, förundradhe han sigh om then synena. Men tå han gick fram och skulle skodha, skeedde HERRANS röst til honom, Jag är tina Fädhers Gudh, Abrahams Gudh, Jsaacs Gudh, och Jacobs Gudh. Tå wardt Moses förfärat och toorde icke see tijt. Tå sadhe HERREN til honom, Löös tina skoor aff tina fötter. Ty thet rwm som tu ståår vppå, är itt heligt land. Jagh haffuer wel seedt mins folcks twång, som är vthi Egypten, och haffuer hördt theras suckan, och är nedherstighen til at frelsa them. Så kom nu hijt, iagh wil senda tigh vthi Egypten.
	Thenna Mosen som the försakadhe, säyandes, Hoo giorde tigh til Höffuitzman och Domare? Honom (sägher iagh) haffuer Gudh sendt för en Höffuitzman och förlossare genom Ängelsens hand, som honom syntes j buskanom. Han förde them vth, görandes Vnder och tekn vthi Egypten, och vthi Rödhahaffuet, och vthi öknenne j fyratiyo åår. Thenne är Moses som sadhe til Jsraels barn, En Prophet skal HERREN idhar Gudh vpweckia idher aff idhra brödher, then migh lijk är, Honom skolen j höra.
	Thenne war then som vthi församlingen j öknenne war medh Ängelen, som taladhe medh honom på Sina bergh, och medh wåra fädher. Han vndfick lijffzens ord til at giffua oss, hwilkom idhre fädher wille icke lydhachtighe
#1346 wara, vthan driffuo honom jfrå sigh, och wende sigh om medh sitt hierta til Egypten, säyandes til Aaron, Gör oss gudhar som gå för oss, Ty wij wete icke hwadh thenna Mosi wedherfarit är, som oss vthfördt haffuer aff Egypti land. Och giorde the en kalff j the daghar, och offradhe offer til affgudhar, och frögdadhe sigh offuer sina henders werck.
	Tå wende Gudh sigh om, och gaff them ther til, at the dyrkadhe himmelens herskap, såsom scriffuit ståår j Propheternars Book. J Jsraels hws haffuen j ock j the fyratiyo åår offrat migh j öknenne offer och fää? Och j vptoghen Molochs Tabernakel, och idhars Gudz Remphans stierno, the belete som j giordt hadhen, til at tilbidhia them. Och iagh skal bortkasta idher vth om Babylonien.
	Wåre fadher hadhe witnesbyrdzens Tabernakel vthi öknenne, såsom han them förskickat hadhe, säyandes til Mosen, at han skulle göra thet effter then efftersyyn som han seedt hadhe. Hwilket ock wåre fädher anammadhe, och förde thet medh Josue vthi thet land som Hedhninganar inne hadhe, hwilka Gudh vthdreff för wåra fädhers ansichte, in til Dauidz tijdh, hwilken fann nådh för Gudhi, och badh, at han måtte finna itt Tabernakel til Jacobs Gudh. Men Salomon bygde honom itt Hws.
	Doch then Alrahögste boor icke vthi the Tempel, som medh hender giord äro. Såsom Propheten sägher, Himmelen är mitt säte, och jorden är min fotapal. Hwadh hws wilien j tå byggia migh, sägher HERREN, Eller hwadh rwm är til mina hwijlo? Haffuer icke mijn hand giordt thetta altsammans?
	J hårdnackadhe och oomskorne j hiertat och öron, j ståån altidh emoot then helgha Anda, såsom idhre fädher, sammalunda ock j. Hwilken aff Propheterna haffua icke idhre fädher förfolgdt? The haffua jhiälslaghit them, som förkunnadhe thens Rettferdighas tilkommelse, hwilkens förrädhare och dråpare j nu woren, j som vndfingen Laghen genom Ängla skickelse, och hällen them intet.
	Tå the thetta hörde, skaar thet them j theras hierta, och bito samman tenderna offuer honom. Men han full aff them helgha Anda, sågh vp j himmelen, och fick see Gudz herligheet, och Jesum stå på Gudz höghra hand, och sadhe, Sij, iagh seer himmelen öpen, och menniskionnes Son stå på Gudz höghra hand. Tå ropadhe the medh högha röst, och höllo sijn öron til, och stormadhe alle til lijka til honom, och driffuo honom vthu stadhen, och stenadhe honom. Och witnen ladhe sijn klädher aff widh en vng manz fötter, som heet Saulus. Och the stenadhe Stephanum, och han åkalladhe, och sadhe, HErre Jesu, anamma min anda. Så bögde han sijn knää nedher, och ropadhe medh högha röst, HErre, rekna them icke thenna synden. Och när han hadhe thet sagdt, aff sompnadhe han.

	VIII. Capitel.
OCh Saulus samtyckte hans dödh. Men på samma tijdh, wardt een stoor förfölielse emoot then Församling, som war j Jerusalem, och the wordo alle förströdde, om kring j Judee land och j Samarien, föruthan Apostlanar. Och någhre gudhfruchtighe män skötte Stephanum, och hadhe stoor grååt offuer honom. Men Saulus toogh til at förödha Församlingena, gick hijt och tijt j hwsen, och droogh fram män och quinnor och lät settia them j fängelse.
Men the som förströdde woro, foro om kring, och predicadhe ordet. Och Philippus kom nedh vthi en stadh j Samarien, och predicadhe för them om Christum.
#1347 Men folcket gåffuo acht vppå hwadh Philippus sadhe, hörandes endregteligha, och seendes the tekn som han giorde. Ty the orene Andar foro vth aff mongon som medh them besatte woro, ropandes medh högha röst, och monge Borttagne och oferdighe wordo helbregda. Och j then stadhen wardt stoor glädhe.
	Så war ther en man benemd Simon, som tilförenna vthi then stadhen plägadhe bruka truldom, och hadhe förwilt thet Samariska folcket, säyandes sigh wara mykit myndighan, Til honom höllo sigh alle bådhe små och store, säyandes, Thenne är Gudz krafft, hwilken stoor är. Men the höllo sigh therföre til honom, at han j long tidh hadhe förwilt them medh sin truldom, När the nu troodde Philippo som predicadhe om Gudz Rike, och om Jesu Christi nampn, wordo ther bådhe män och quinnor döpte. Tå trodde ock Simon medh, och när han döpt war, hölt han sigh in til Philippum, Och tå han sågh sådana tekn och kraffter skee, förundradhe han sigh stoorligha.
	Tå nu Apostlanar som j Jerusalem woro, fingo höra, at Samaria hadhe anammat Gudz ord, sende the til them Petrum och Johannem. När the kommo ther nedh, bådho the för them, at the skulle få then helgha Anda. Ty han war icke än tå fallen på någhon thera, vthan the woro allenast döpte j Christi Jesu nampn. Tå ladhe the hender på them, och the fingo then helgha Anda.
	När Simon sågh, at then helghe Ande gaffs ther medh, at Apostlanar ladhe hender på them, bödh han them penningar, säyandes, Giffuer ock migh then machten, at hwem som helst iagh legger hender vppå, han fåår then helgha Anda. Tå sadhe Petrus til honom, Thet tu fördömd worde medh tina penningar, effter tu menar at Gudz gåffua kan fåås för penningar. Tu haffuer hwarken deel eller lott j thetta ordet, ty titt hierta är icke rett för Gudhi. Therföre bätra tigh aff tinne ondsko, och bedh Gudh, at tigh tins hiertas tanckar mågha förlåthna warda. Ty iagh seer, at tu äst full medh bitter galla, och bebunden j wrongheet.
	Tå swaradhe Simon, och sadhe, Bedher j HErran för migh, at migh intet offuergåår aff thet j sadhen. Och sedhan the hadhe betyghat och talat HErrans ord, wende the om igen åt Jerusalem, och predicadhe Euangelium j monga städher j Samarien.
	Men HErrans Ängel kom och taladhe til Philippum, och sadhe, Statt vp, och gack södher vth then wäghen som löper nedher åt jfrå Jerusalem, til then stadhen Gaza som ödhe är. Så stoodh han vp, och gick. Och sij, en Ethiopisk man en Kamarerer, och weldigh när Drotning Candaces vthi Ethiopien, hwilken hon hadhe satt offuer alla sina håffuor, han war kommen til Jerusalem ther at tilbidhia. Och foor hem igen, satt på sin wagn, och laas then Propheten Jsaiam.
	Tå sadhe Anden til Philippum, Gack fram, och giff tigh in til thenna wagnen. Tå lop Philippus fram, och hörde honom läsa Propheten Jsaiam, och sadhe, Förståår tu ock hwadh tu lääs? Tå sadhe han, Huru skulle iagh förstååt, vthan migh någhor wijstet? Och badh Philippum, at han skulle vpstigha, och sittia när honom. Och thet han laas j Scrifftenne war thetta, Såsom itt fåår wardt han leedder til at slachtas, och såsom itt lamb är tyst för honom som klipper thet, så haffuer han icke öpnat sin munn. J hans förnedring är hans doom borttaghen, Men hoo kan vthtala hans lijffs lengd? Ty hans lijff är borttaghet aff jordenne. Tå swaradhe Kamareraren Philippo och sadhe, Jagh bedher tigh, om hwem haffuer Propheten thetta sagdt, om sigh, eller om någhon annan?
	Tå öpnadhe Philippus sin munn, och begynte aff thenna scrifftenne predica Euangelium för honom om Jesum. Och widh the foro fram åt wäghen,
#1348 komo the til itt watn. Och Kamareraren sadhe, Sij watnet, Hwadh hindrar, at iagh icke döpes? Tå sadhe Philippus, Om tu troor aff alt hierta, så må thet wel skee. Han swaradhe och sadhe, Jagh troor Jesum Christum wara Gudz Son. Och han lät hålla wagnen, och the stigho nedh j watnet, bådhe Philippus och Kamareraren, och han döpte honom. Och när the tingo vp vthu watnet, toogh HErrans Ande Philippum bortt, och Kamareraren sågh honom intet sidhan, vthan foor sin wägh, och war gladh. Och Philippus wardt funnen j Asdod, och wandrahe om kring, och predicadhe Euangelium j alla städher, til tess han kom til Cesaream.

	IX. Capitel.
Men Saulus hadhe än nu j sinnet trwgh och slagh emoot HErrans Läriungar.  Och gick til öffuersta Presten, och beeddes aff honom breff til the Synagogor j Damasco, at huem han finna kunde aff thenna wäghen, män eller quinnor, them skulle han föra bundna til Jerusalem. Och widh han war j wäghen, och nalkadhes in til Damascum, tå kringskeen honom hasteligha itt sken aff himmelen, och han föll nedh på jordena, och hörde ena röst, säyandes til sigh, Saul, Saul, hwj förfölier tu migh? Tå sadhe han, Hoo ästu HErre? Sadhe HErren, Jagh är Jesus then tu förfölier, Tigh är swårt at spiärna emoot vdden. Tå skalff han och bäffuadhe, och sadhe, HErre, hwadh wilt tu iagh skal göra? Sadhe HErren til honom, Statt vp, och gack in j stadhen, och ther skal tigh warda sagdt, hwadh tu göra skalt. 
	Och the män som woro j selskap medh honom, stodho förskreckte, hörandes röstena, och doch likwel, sågho the ingen. Tå stoodh Saulus vp aff jordenne, och vplät sijn öghon, och kunde doch ingen see, Vthan the togho honom widh handena, och leedde honom in j Damascum, och han war j tree daghar, så at han sågh intet, och intet ååt, ey heller drack.
	Så war vthi Damasco en Läriunge, benemd Ananias, til honom sadhe HErren vthi een syyn, Anania. Och han sadhe, HErre, här är iagh. Och {HEr ren} [HErren] sadhe til honom, Statt vp, och gack in på then gaton, som kallas then Retta, och söök vthi Juda hws en som heter Saulus aff Tarsen, Ty sij, han bedher. Och han haffuer seedt j synen en man som heter Ananias, inkomma, och leggia handena på sigh, at han skulle få sijn syyn igen.
	Tå swaradhe Ananias, HErre, Jagh haffuer hördt aff mongom om thenna mannen, huru mykit ondt han giordt haffuer tinom helighom vthi Jerusalem. Och här haffuer han nu macht aff the öffuersta Presterna, til at binda alla the som åkalla titt nampn. Tå sadhe HErren til honom, Gack, ty han är migh en vthkorat redzkap, at han skal bära mit nampn in för Hedhningar, och för Konungar, och för Jsraels barn. Och iagh skal wijsa honom, huru mykit han lijdha skal för mitt nampn skul.
	Och Ananias gick åstad, och kom j huset, ladhe hender på honom och sadhe, Saul käre brodher, HErren som syntes tigh j wäghen som tu kom, haffuer sendt migh, at thu skalt få tijn syyn igen, och vpfyllas medh them helgha Anda. Och strax föllo aff hans öghon såsom fiäll, och han fick sijn syyn, och stoodh vp, och lät döpa sigh, och toogh maat til sigh, och försterckte sigh.
OCh war Saulus medh the Läriungar som j Damasco woro j någhra daghar, Och strax begynte han j Synagogonar predica om Christum, at han war Gudz Son. Och förundradhe sigh alle som honom hörde, och sadhe, är icke thenne som j Jerusalem förstörde alla the som åkalla thetta nampnet? Och hijt är kommen ther vppå, at han skulle föra them bundna til
#1349	öffuersta Presterna? Men Saulus förkoffwradhe sigh jw meer och meer, och offuerwan the Judar som boodde j Damasco, bewijsandes, at thenne war Christus.
	Effter monga daghar gingo Judanar til rådz emellan sigh, at the skulle dräpa honom. Men Saulus wardt förwarat om theras försååt. Och the wachtadhe j portanar dagh och natt, at the skulle få dräpa honom. Men Läriunganar togho honom om natten, och slepte honom offuer mwren, och läto honom nedher vti en korgh.
	När Saulus kom til Jerusalem, bödh han til at giffua sigh in til Läriunganar, och the woro alle rädde för honom, icke troendes, at han war worden Läriunge. Men Barnabas toogh honom til sigh, och hadhe honom bortt til Apostlanar, och förtalde them huru han hadhe seedt HErran j wäghen, och at han hadhe talat medh honom, och huru han hadhe manligha bewijst sigh j Jesu nampn vthi Damasco. Och war han sedhan medh them j Jerusalem, gick vth och in, och taladhe trösteligha j HErrans Jesu nampn, Och taladhe och disputeradhe emoot the Greker. Men the sökte effter at dräpa honom. Tå brödherna thet förnummo, foordradhe the honom in til Cesaream, och läto honom fara til Tarsum. Så hadhe tå nu Församlinganar fridh offuer hela Judea och Galilea, och Samaria, och förkoffwradhe sigh, wandrandes j HErrans reddhogha, och vpfyltes medh then helgha Andas tröst.
	Så hende sigh, at tå Petrus wandradhe allestädz om kring, kom han ock til the heligha som boodde j Lydda. Ther fan han en man, benemd Eneas, som nu j otta åår leghat hadhe på säng, och han war Borttaghen. Och Petrus sadhe til honom, Enea, Bote tigh HErren Jesus Christus, Statt vp, och bädda åt tigh sielffuom. Och strax stoodh han vp. Och honom sågho alle som boodde j Lydda och j Sarona, och wordo vmwende til HErran.
	Men j Joppe war een Läriunginna, benemd Tabea, thet vthtydhes een Råå, hon war full medh godha gerningar och almosor som hon gaff. Så hende sigh j the daghar, at hon wardt siwk, och bleff dödh, och the twådde henne, och ladhe henne j salen. Och effter Lydda war icke longt jfrå Joppe, och Läriunganar hörde at Petrus war ther, sende the til honom, och bådho, at han wille göra sigh thet omak, och komma til them. Tå stoodh Petrus vp, och kom til them. Och tå han war kommen, hadhe the honom in j salen, och kring om honom stodho alla änkior gråtandes, och wijste honom kiortlar och klädher, som Tabea hadhe giordt them, medhan hon war medh them. Tå dreff Petrus them alla vth, och föll nedh på sijn knää, och badh, och wende sigh om til kroppen, och sadhe, Tabea, statt vp. Tå öpnadhe hon sijn öghon. Och som hon fick see Petrum, satte hon sigh vp igen. Och han reckte henne handena, och reeste henne vp. Och kalladhe the heligha och änkionar, och antwardadhe them henne leffuandes. Och thet wardt kunnigt offuer hela Joppen, och monge begynte troo på HErran. Så begaff sigh, at han bleff j monga daghar j Joppe, när en som heet Simon, som war en lädhermakare.

	X. Capitel.
VThi Cesarea war en man benemd Cornelius, en Höffuitzman aff then skaran som heet then Walske, gudhelighen och gudhfruchtigh medh alt sitt hws, giffuandes folckena mykin almoso, och bidhiandes Gudh altijdh. Han sågh vthi een syyn vppenbarligha widh niyonde timan på daghen, Gudz Ängel inkomma til sigh och säya til sigh, Corneli. Tå sågh 
#1350 han vppå honom, och wardt förfärat, och sadhe. Hwadh äret Herre? Tå sadhe han til honom, Tina böner och tina almosor äro vpkompna j åminnelse för Gudh, Så sendt nu någhra män til Joppen, och kalla til tigh Simon, som ock kallas Petrus, Han gäster när en som heter Simon lädhermakare, och hans hws är widh haffuet, then skal säya tigh hwadh tu göra skalt. Och tå Ängelen som taladhe medh Cornelio, war borttgången, kalladhe han til sigh, twå sina tienare, och en Gudhfruchtigh krijgsknecht, aff them som waradhe på honom, och förtalde them alt thetta, och sende them til Joppen.
	På then andra daghen, tå the woro på wäghen och begynte lijdha in til stadhen, gick Petrus vp j salen til at bidhia widh siette timan. Och som han wardt hungrogh, wille han få sigh maat. Och widh the tilreedde, kom en dwale offuer honom, och han sågh himmelen öpen, och nedherkomma til sigh itt faat såsom itt stoort linnet klädhe tilhopa bundet j all fyra hörnen, nedherlåtet aff himmelen på jorden, vthi hwilko woro allahanda fyrafött diwr på jorden, och wildiwr, och the som krypande äro, och the som flyghande äro vnder himmelen. Och een röst skeedde til honom, Statt vp Petre, slachta och äät. Tå sadhe Petrus, Jngalunda HErre, Ty iagh haffuer aldrigh ätit någhot meenlighit eller oreent. Och rösten sadhe andra reso til honom, Thet Gudh haffuer reent giordt, thet behöffuer tu icke kalla meenlighit. Och thetta skeedde ock så tridie reson. Och wardt fatet sedhan igen vptaghet j himmelen.
	Och tå Petrus begynte bekymrat warda widh sigh sielff, hwadh syyn thetta skulle wara, som han seedt hadhe, Sij, männenar som sende woro aff Cornelio, woro för dörenne, och frågadhe effter Simons hws, Och kalladhe the en vth, och sporde om Simon, som ock kalladhes Petrus, war ther til herberge. Och widh Petrus tenckte på synena, sadhe Anden til honom, Sij, ther äro män som sökia effter tigh, Så statt nu vp och stigh nedh, och gack medh them intet twiflandes, ty iagh haffuer sendt them. Så steegh Petrus nedh til männenar, som sende woro aff Cornelio til honom, och sadhe, Sij, iagh är then som j söken, för hwadh saak ären j kompne? Swaradhe the, Cornelius then Höffuitzmannen som är en rettferdigh och Gudhfruchtigh man, och haffuer witnesbyrd aff alt Judeska folcket, haffuer fått befalning aff en heligh Ängel, at han skulle kalla tigh vthi sitt hws, och höra ord aff tigh. Tå kalladhe han them in, och behölt them ther til herberges. 
	Daghen ther effter, foor Petrus medh them, och någhra brödher aff Joppe folgde honom. Och then andra daghen komo the in vthi Cesaream. Och Cornelius förbijdde them, och hadhe kallat tilhopa sina frender och sina betsta wener. Och tå ther til kom, at Petrus skulle ingå, gick Cornelius emoot honom, och föll nedh för hans fötter och tilbadh honom. Men Petrus reeste honom vp, säyandes, Statt vp, iagh är ock een menniskia. Och som han hadhe talat medh honom, gick han in, och fann ther monga som församladhe woro. Och sadhe til them, J weten, at icke pläghar lofflighit wara, at en Judesk man må vmgå eller komma til någhon fremmande. Men Gudh haffuer migh vnderwijst, at iagh inga menniskio skal rekna meenligha eller orena. Therföre är iagh ock oförtwiflat kommen, sedhan iagh wardt kallat aff idher. Så fråghar iagh idher nu, för hwadh saak haffuen j kallat migh?
	Tå sadhe Cornelius, Fyra daghar sedhan, fastadhe iagh in til thenna stunden, och badh j mitt hws widh niyonde timan, Och sij, en man stoodh för migh j skijnande klädher, och sadhe, Corneli, tijn böön är hörd, och Gudh haffuer tenckt vppå tina almosor. Så sendt nu någhra til Joppen, och kalla til tigh Simon som ock kallas Petrus, han gäster vthi Simons lädhermakares hws vth medh haffuet, När han kommer, skal han tala medh
#1351 tigh, Så sende iagh ock strax til tigh, och tu giorde wel at tu kom. Så äre wij nu här alle för Gudhi, til at höra alt thet tigh aff Gudhi befalt är.
	Tå öpnadhe Petrus sin munn, och sadhe, Nu förnimmer iagh j sanning, at när Gudhi är intet anseende til personer, vthan j allahanda folck then som fruchtar honom, och gör rettferdigheten, han är honom teck. J weten wel om thet talet, som Gudh vthsendt haffuer til Jsraels barn, bebodhandes fridh genom Jesum Christum (hwilken är en HErre offuer alt) om hwilket taal berychtat är offuer hela Judeska landet, och först begynnat aff Galilea, effter then döpelsen som Johannes predicadhe. Huru Gudh haffuer smoordt Jesum aff Nazareth medh then helgha Anda och krafft. Hwilken wandradhe om kring, görandes wel, och hielpandes allom som besatte woro medh diefflar, Ty Gudh war medh honom. Och wij äre witne til alt thet han giordt haffuer j Judeska landet, och j Jerusalem, then dråpo the och hengde på trädh, hwilken Gudh nu vpweckt haffuer på tridie daghen, och lätit honom warda vppenbar, icke allo folckena, vthan oss som Gudh tilförenna til witne vthwaldt hadhe, wij som åtom och druckom medh honom, sedhan han war vpstånden jfrå the dödha. Och han bödh oss, at wij skulle predica för folcket, och witna, at han är then som aff Gudhi tilskickat är, til en domare offuer leffuandes och dödha. Honom bära alle Propheterna witnesbyrd, at hwar och en som troor på honom, han skal få syndernas förlåtelse genom hans nampn.
	Widh Petrus än nu taladhe thenna orden, föll then helghe Ande på alla them som talet hörde. Och the troghne aff omskärelsen som medh Petro kompne woro, förundradhe sigh, at then helgha Andas gåffua wardt ock vthguten offuer Hedhninganar, Ty the hörde them tala medh tungomål, och prijsa Gudh. Tå swaradhe Petrus, Kan någhor förbiwdha, at thesse icke döpas j watn, som fått haffua then helgha Anda så wel som wij? Och så lät han döpa them j HErrans nampn. Och the bådho honom, at han skulle bliffua när them j någhra daghar.

	XI. Capitel
TÅ fingo Apostlanar, och the brödher som medh them woro j Judea, höra, at ock Hedhninganar anammadhe Gudz ord. Och tå Petrus kom vp til Jerusalem, begynte the som woro aff omskärelsen kijffua medh honom, säyandes, Tu haffuer ingånget til the män som förhwdh haffua, och haffuer ätit medh them. Tå begynte Petrus förtelia them aff begynnelsen, thet ena medh thet andra, säyandes, Jagh war j Joppe stadh bidhiandes, tå kom iagh vthi en dwala, och sågh ena syyn, nemligha itt faat, nedherkomma, såsom itt stoort linnet klädhe fyrahörnat, nedherlåtit aff himmelen, och thet kom in til migh. Och när iagh gaff ther acht vppå medh öghonen, wardt iagh warse och fick see fyrafött diwr på jordenne, och wildiwr och the ther krypandes äro, och the ther flyghandes äro vnder himmelen, och hörde een röst säyandes til migh, Statt vp Petre, slachta och äät. Och iagh sadhe, Jngalunda HErre, Ty intet meenlighit eller oreent haffuer någhon tijdh kommet j min munn. Swaradhe migh åter rösten aff himmelen, Thet Gudh haffuer reent giordt, thet moste tu icke rekna meenlighit. Och thet skeedde tree resor, och wardt alt vptaghet j himmelen.
	Och sij, j thet samma woro tree män för hwset, ther iagh vthi war, the ther sende woro til migh aff Cesarea. Och sadhe Anden til migh, at iagh skulle gå medh them, och twiffia intet. Tå folgde migh ock thenne sex brödherna, 
#1352 och wij komo vthi manzens hws, Och han förtalde för oss, at han hadhe seedt en Ängel j sitt hws, then ther för honom stoodh, och sadhe til honom, Sendt vth någhra män til Joppen, och kalla til tigh Simonem som ock kallas Petrus, Then skal säya tigh, hwar medh tu skalt frelst warda, och alt titt hws. När iagh hadhe begynt mitt taal, föll then helghe Ande på them, såsom han ock j förstonne föll på oss. Så kom migh jhogh thet HErren sagdt hadhe, Johannes haffuer döpt idher j watn, men j skolen döpte warda j them helgha Anda. Effter nu Gudh haffuer giffuit them lijka gåffuo medh oss, som trooddom på HErran Jesum Christum, Hoo är iagh, at iagh kunde stå emoot Gudh? När the thetta hörde, tijgde the, och prijsadhe Gudh, säyandes, Så haffuer ock nu Gudh giffuit Hedhningomen bätring til lijffs.
Och the som förströdde woro för then bedröffuelsen skul, som på kommen war för Stephani skul, wandradhe om kring alt in til Phenicen och Cyprum och Antiochiam, talandes ordet för ingom, vthan allenast för Judomen. Och woro någhre män jbland them aff Cypren och Cyrenen, när the komo til Antiochiam, taladhe the ock til the Greker, predicandes om HErran Jesum. Och HErrans hand war medh them, och en stoor hoop togho widh trona, och vmwende sigh til HErran.
	Så komo tå tijdhende här om för then Församling, som war j Jerusalem, Tå sende the Barnabam, at han skulle fara til Antiochiam. När han ther kom, och fick see Gudz nådh, wardt han gladh, och förmanadhe them alla, at the aff hiertat skulle faste bliffua, och hålla sigh in til HErran, Ty han war en godh man, och full medh then helgha Anda och troo. Och en stoor hoop medh folck förökadhes in til HErran. Sedhan foor Barnabas til Tarsum, och wille vpsökia Saulum. Tå han honom fann, toogh han honom medh sigh til Antiochiam. Och så begaff thet sigh, at the itt heelt åår vmgingo medh then Församlingenne, och lärde mykit folck, Och at Läriunganar begynte först ther j Antiochia kallas Christne.
	Och vthi the daghar, komo någhre Propheter til medh aff Jerusalem til Antiochiam, Och en aff them benemd Agabus, stoodh vp och vnderwijste them genom Andan, at en stoor hunger komma skulle offuer hela werldena, hwilken som skeedde vnder then Keysaren Claudio. Tå satte Läriunganar sigh före, effter som hwar förmåtte, at senda någhot til hielp til the brödher som boodde j Judea, Hwilket the ock giorde, och sende til the Äldsta genom Barnabe och Sauli hand.

	XII. Capitel.
PÅ samma tijdh toogh Konung Herodes fatt på någhra aff Församlingenne til at pina them. Och drap han Jacobum Johannis brodher medh swerd. Och tå han sågh, at thet behagadhe Judomen wel, toogh han ock fatt på Petrum, Och thet war om Påschana. Tå han nu fick fatt på honom, satte han honom j fängelse, antwardandes honom fyra quarteer krijgsknechtar til at förwaran, achtandes effter Påschana haffua honom vth för folcket. Och Petrus förwaradhes j fängelset. Men Församlingen hadhe böön til Gudh för honom vthan återwendo. När nu Herodes wille hafft honom före, j then samma nattenne soff Petrus emellan twå krijgsknechtar, bunden medh twå kädhior, och wachtarenar woro för dörenne, och togho wara på fängelset.
	Och sij, HErrans Ängel stoodh för honom, och itt sken lyyste j hwset, och stötte Petrum på sidhona, och weckte honom vp, säyandes, Statt vp 
#1353 snarligha. Och kedhionar föllo vthaff hans hender. Och sadhe Ängelen til honom, Bindt om tigh och tagh tina skoor vppå. Han ock så giorde. Och han sadhe til honom, Tagh tin kiortel på tigh, och fölgh migh. Ock så gick han vth och folgde honom, och wiste icke at thet war sant som skeedde aff Ängelen, vthan meente, at han hadhe seedt een syyn. Och the gingo fram genom then första och andra wachten, och komo til jernporten som droogh åt stadhen, then öpnadhes them aff sigh sielff. Och the gingo ther vth dragandes fram åt een gato longt, och j thet samma kom Ängelen jfrå honom.
	Tå Petrus kom til sigh igen, sadhe han, Nu weet iagh för wisso, at HErren haffuer sendt sin Ängel, och taghit migh vthu Herodis hand, och jfrå all Judeska folckens åstundan. Och tå han besinnadhe sigh, kom han til Marie hws, som war Johannis modher, then ock kalladhes Marcus, och ther woro monge församladhe, och bådho. Tå Petrus klappadhe på porten, gick een pijgha vth at höra hoo ther war, benemd Rhode. Och tå hon kende Petri röst, lät hon icke vp porten för glädhi skul, vthan lop in och bodhade them, at Petrus stoodh för porten. Tå sadhe the til henne, Tu äst icke widh tijn sinne. Tå stoodh hon fast ther på, at thet war så. Tå sadhe the, Hans Ängel äret. Men Petrus hölt vppå at klappa. När the tå vpläto, fingo the see honom, och förundradhe sigh. Tå teknadhe han them medh handenne, at the skulle tiya, och förtalde them, huru HErren hadhe frelst honom vthu fängelset. Och han sadhe, Görer Jacobo och brödherna bodh här om. Sedhan gick han ther vth, och droogh bortt på en annan stadh.
	Men tå dagher wardt, war icke litet bekymmer jbland krijgsknechterna, hwadh aff Petro skulle wordet. Och Herodes hadhe bodh effter honom, och fann honom icke, Ty lät han ranssaka wachterna, och haffua them bortt. Och foor nedh aff Judea til Cesaream, och dwaldes ther. Och Herodes war illa til fridz medh them aff Tyro och Sidon. Men the komo endregtighe til honom, och taladhe widh Blastum som Konungens Kamarerare war, och begäradhe fridh, Ty theras landzende hadhe sijn näring aff Konungens land. Tå bestemde Herodes en dagh, och klädde sigh vthi Konungsligh klädher, och satte sigh på doomstolen, och hadhe itt taal til them. Och folcket ropadhe, Gudz röst är thetta, och icke menniskiors. Och strax slogh honom HErrans Ängel, therföre at han icke gaff Gudhi ärona, och wardt vpfräten aff matkar, och gaff vp andan.
	Men HErrans ord wexte och förökadhes. Och Barnabas och Paulus foro igen til Jerusalem, och fingo then vndsetning jfrå sigh, och togho medh sigh Johannem, som ock kalladhes Marcus.

	XIII. Capitel. 
OCh woro vthi then Församling j Antiochia någhre Propheter och Lärare, jbland them war Barnabas och Simon, som kalladhes Niger, och Lucius aff Cyrenen, och Manahen som war vpfödd medh Herode Tetrarcha, och Saulus. När the samme tiente HErranom, och fastadhe, sadhe then helghe Ande, Skilier migh vth Barnabam och Saulum til thet werck, som iagh haffuer kallat them til. Tå fastadhe the och bådho, och ladhe hender på them, och läto them fara. Och som the sende woro aff then helgha Anda, drogho the til Seleuciam, och seghladhe tädhan in til Cypren. Och tå the woro j then stadhen Salamina, predicadhe the Gudz ord vthi Judanars Synagogor. Och Johannem hadhe the för en tienare.
	Och tå the offuerfarit hadhe ööna alt in til then stadhen Paphum, funno the ther en trulkarl som war en falsk Prophete en Jude, som heet Bar Jehu, han 
#1354 war med Landzhöffdinganom som heet Sergius Paulus, huilken en förståndigh man war. Han kallade til sigh Barnabam och Saulum, och begärade höra Gudz ord. Men trulkarlen Elymas (ty hans nampn vthtydhes så) stoodh them emoot, och wille wenda Landzhöffdingan jfrå troonne. Men Saulus, then ock Paulus heet, full medh then helgha Anda, sågh på honom, och sadhe, O tu dieffuuls barn full medh alt bedrägherij och medh alla list, fiende til alt thet rettferdigt är, tu läter icke aff at förwenda HErrans retta wäghar. Och nu sij, HErrans hand är offuer tigh, och tu skalt warda blind och icke se solena en tijdh longt. Och strax föll på honom tökna och mörker, och gick om kring, sökiandes effter at någhor måtte taghan widh handena och ledhan. Tå Landzhöffdingen sågh hwadh skeedt war, troodde han, och förundradhe sigh offuer HErrans lärdom.
	Tå Paulus och the medh honom woro, foro jfrå Papho, komo the til Pergen j Pamphylien, och Johannes skildes jfrå them, och foor igen til Jerusalem. Men the drogho genom the Landzendar jfrå Pergen, och komo til Antiochiam, j thet landet Pisidia, och gingo in vthi Synagogon om Sabbaths daghen, och satte sigh. Och sedhan Laghen woro läsen och Propheterna, sende the Öffuerste aff Synagogon til them, säyandes, J män och brödher, haffuen j någhot tala til folckens förmanelse, så talen. 
	Tå stoodh Paulus vp, och gaff tekn medh handenne, at the skulle wara tyste, och sadhe, J män aff Jsrael, och j som fruchten Gudh, hörer här til, Thetta folcks Gudh haffuer vthwaldt wåra Fädher, och vphögdt folcket tå the fremlingar woro vthi Egypti land, och fördt them ther vth medh höghom arm, och widh fyratiyo åår longt, leedh han theras sedher vthi öknen, och nedherladhe siwhanda folck vthi Canaans land, och skiffte theras land emellan them medh lott. Och sedhan widh femtiyo och fyrahundradhe åår, gaff han them Domare in til Propheten Samuel. Och ther effter begäradhe the Konung, och Gudh gaff them Saul Kis son, en man aff BenJamin slechte j fyratiyo åår. Sedhan satte han honom aff, och vpsatte offuer them Dauid til Konung, hwilkom han gaff witnesbyrd, och sadhe, Jagh haffuer funnit Dauid Jesse son, en man effter mitt hierta, han skal göra all min wilia.
	Aff hans sädh haffuer Gudh vthtaghit Jsraels Frelsare, Jesum, effter som han loffuat hadhe. Såsom Johannes predicadhe Jsraels folcke döpelse til bätring, förr än han begynte. Och när Johannes hadhe vpfylt sitt lop, sadhe han, Then j hållen migh före, then är iagh icke, Men sij, han kommer effter migh, huilkens skoo iagh icke werdigh är dragha aff hans fötter.
	J män och brödher, Abrahams slechtes barn, och the som jbland idher fruchta Gudh, idher är thenna salighetennes ord send. Ty the som boodde j Jerusalem, och theras Öffuerste effter the icke kende honom, eller Propheternas röster, som alla Sabbather läsas, vpfylte the them medh sin doom. Och ändoch the ingen dödz saak funno medh honom, beeddes the likwel aff Pilato, at han skulle dräpa honom. Och när han hadhe fulbordat alt thet som scriffuit war om honom, togho the honom nedher aff trädh, och ladhe honom j graffuena. Men Gudh haffuer vpweckt honom jfrå the dödha, och han haffuer warit seedder j monga daghar, aff them som medh honom vpkompne woro jfrå Galilea til Jerusalem, hwilke hans witne äro til folcket. 
	Ock wij förkunnom idher, at thet löffte som til fädherna giordt war, thet haffuer Gudh fulkompnat oss theras barnom, j thet han vpweckt haffuer Jesum, Såsom j första Psalmen scriffuit är, Tu äst min Son, jdagh haffuer iagh födt tigh. Men at han vpweckte honom jfrå the dödha, så at han icke skal meer igen komma til förgengeligheet, sadhe han så, Then nådh som Dauid loffuat är, skal iagh idher troligha hålla. Therföre sägher han ock annorstädz, Tu skalt icke tilstädia, at tin Helighe skal see förgengelse, Ty tå Dauid 
#1355 j sinom tijdh hadhe tient Gudz wilia, affsompnadhe han, och wardt lagd til sina fädher, och sågh förgengelse, Men then som Gudh vpweckt haffuer, han sågh ingen förgengelse.
	Så skal idher nu wetterlighit wara, j män och brödher, at genom honom warder idher förkunnat syndernas förlåtelse, och aff allo ther j icke medh kunden rettferdighe warda vthi Mosi Lagh. Men hwilken som troor på thenna, han warder rettferdighat. Så seer nu til at idher icke offuerkommer thet som sagdt är j Propheterna, Seer til j förachtare och förundren idher, och warden til intet, Ty iagh skal wercka j idhra daghar itt werck, thet j icke troo skolen om någhor thet idher förtelier.
	När nu Judanar woro gångne vthu Synagogon, bådho Hedhninganar, at the wille haffua thenna orden för them på nesta Sabbathen. Tå folcket war åtskildt, folgde Paulum och Barnabam monge Judar och gudhfruchtighe Proselyter, til hwilka the taladhe, och rådde them at the skulle bliffua stadighe j Gudz nådh. Men på nesta Sabbathen ther effter, församladhe sigh så när hele stadhen, til at höra Gudz ord. Och när Judanar sågho folcket, wordo the fulle medh nijt, och sadhe twert emoot thet som Paulus sadhe, emoot säyandes och talandes hädhelse. Tå togho Paulus och Barnabas tröst til sigh, och sadhe, Jdher borde man först säya Gudz ord, Men effter thet j driffuen thet jfrå idher, och hållen idher owerdigha til ewinnerlighit lijff, Sij, så wille wij wenda oss til Hedhninganar. Ty HErren haffuer så budhit oss, Jagh haffuer satt tigh Hedhningomen för itt Liws, at tu skalt wara saligheet in til jordennes enda.
	Och Hedhninganar hörde thetta medh glädhi, och prijsadhe HErrans ord, och troodde så monge som beskärde woro til ewinnerlighit lijff. Och HErrans ord wardt vthsprijdt offuer alla then egnden. Men Judanar togho til at äggia gudheligha och ärligha quinnor, och the Öffuersta j stadhen, och vpweckte förfölielse emoot Paulum och Barnabam, och driffuo them vthu sina landzendar. Men the skuddadhe stofftet aff sina fötter på them, och komo til Jconium. Och Läriunganar wordo vpfylte medh frögd och them helgha Anda.

	XIIII. Capitel.
SÅ hende sigh vthi Jconio, at the komo tilsammans och predicadhe vthi Judanars Synagogo, så at en mechtigh stoor hoop aff Judarna, och jemwel aff Grekerna begynte troo. Men the Judar som icke troodde, vpweckte och reette Hedhninganars sinne emoot brödherna. Så bliffuo the ther j long tijdh, och handladhe stadeligha j HErranom, som witnes byrd gaff til sina nådz ord, och lät skee tekn och Vnder genom theras hender. Och begynte then menighe man j stadhen syndra sigh, så at somlighe höllo medh Judomen, och somlighe medh Apostlomen. 
	Och wardt itt vplop giordt aff Hedhninganar och Judanar och theras Öffuerstar, så at the wille offuerfalla them medh wold, och stena them. Hwilket tå the förnummo, flydde the til the städher j Lycaonia, Lystram och Derben, och j then egnden alt ther om kring, och predicadhe ther Euangelium.  Och en man j Lystra, krank j sina fötter, satt ther oferdigh jfrå sijns modhers lijff, och hadhe aldrigh gånget, Thenne hörde Paulum tala. Så sågh han på honom, och förmerckte at han hadhe troo til at få sina helbregdo, Ty han sadhe til honom medh högha röst, Vprett tigh på tina fötter. Och han språng vp, och begynte til at gå. Tå folcket sågh thet Paulus giordt hadhe, vphoffuo the sina röst på Lycaoniskt måål, säyandes, Gudhar äro 
#1356 kompne nedh til oss j menniskio lijknelse. Och the kalladhe Barnabam Jupiter, Men Paulum kalladhe the Mercurius, effter han förde Ordet. Och Jupiters Prest som war för theras stadh, hadhe oxar och krantzar fram för dörena, och wille samt medh folcket offra.
	Tå Apostlanar, Paulus och Barnabas thet hörde, riffuo the sijn klädher sönder, och sprungo vth jbland folcket, ropandes och säyandes, J män, hwj gören j thetta? Wij äro ock menniskior lijka som j, dödhelighe. Och förkunnom idher Euangelium, at j skolen vmwendas jfrå thenna fåfengheten in til leffuandes Gudh, som giordt haffuer himmel och jord, och haffuet, och alt thet vthi them är, hwilken j framlidhen tijdh haffuer låtit alla Hedhningar gå sina eghna wäghar, Ändoch han icke lät sigh sielffuan wara vthan witnesbyrd, j thet han giorde wel emoot oss, giffuandes oss regn och fruchtsam tijdh aff himmelen, vpfyllandes wår hierta medh maat och glädhe. Och tå the thetta sadhe, stilte the folcket medh platz, at the icke offradhe til them.
	Så komo ther någhre Judar til vthaff Antiochia och Jconio, hwilke så bestempladhe medh folcket, at the stenadhe Paulum, och släpadhe honom vthu stadhen, menandes at han war dödh. Och widh Läriunganar stodho ther om kring honom, reeste han sigh vp, och gick in j stadhen. Och daghen ther effter, ferdadhes han tädhan medh Barnaba til Derben, och predicadhe Euangelium j then stadhen. Och tå the ther monga lärdt hadhe, komo the igen til Lystram och Jconium och Antiochiam, styrckiandes Läriunganars siälar, och förmanandes at the skulle bliffua stadighe j troonne, och at jgenom mykin bedröffuelse moste wij ingå j Gudz Rike .Och när the hadhe vth waldt Prester för hwar och een Församling, och hadhe bidhit och fastat, befalte the them HErranom, then the vppå troodde. 
	Och the foro jgenom Pisidiam, och komo in vthi Pamphyliam. Och tå the predicat hadhe j Perge, foro the nedher til then stadhen Attaliam. Och tädhan segladhe the til Antiochiam, tädhan the vthi Gudz nådh befalte woro til thet werck som the vthrettat hadhe. Och tå the ther komo, hadhe the tilhopa Församlingena, och vnderwijste them, hwadh Gudh medh them giordt hadhe, och at han vplätit hadhe troonnes dör för Hedhningomen. Och bliffuo the ther medh Läriunganar itt gott skiffte.

	XV. Capitel.
OCh komo någhre nedher aff Judea, och lärde brödherna, Vthan j läten idher omskära effter Mosi sett, så kunnen j icke bliffua salighe. Tå wardt een twedregt och trätta, icke then minsta, så at Paulus och Barnabas föllo emoot them. Och therföre skickadhe the, at Paulus och Barnabas, och någhre andre aff them skulle vpfara til Apostlanar, och til Presterna j Jerusalem för thetta spörsmålet skul. Och så wordo the förfordradhe aff Församlingenne, och foro genom Phenicen och Samarien, och förtalde Hedhninganars vmwendelse, och giorde ther medh allom brödhromen stoor glädhe. När the nu komo til Jerusalem, wordo the vndfångne aff Församlingenne, och aff Apostlanar och Presterna. Och the förkunnadhe alt thet Gudh hadhe giordt medh them. Tå reeste sigh vp någhre aff the Phariseers partij, som widh trona taghit hadhe, säyandes, at man moste omskära them, och biudha vppå, at man hålla skulle Mosi Lagh. Tå församladhe sigh Apostlanar och Presterna til at ranssaka om thet ärendet.
	Och när nu fast ther om fråghat war, stoodh Petrus vp, och sadhe til them, J män och brödher, J weten at vthi förgången tijdh jbland oss haffuer Gudh vthwaldt, at Hedhninganar hörde Euangelij ord genom min 
#1357 munn, och troodde. Och Gudh som hiertat kenner, witnadhe medh them, giffuandes them then helgha Anda så wel som oss, och giorde ingen åtskildnat emellan oss och them, vthan reengiorde theras hierta genom trona. Hwj fresten j tå nu Gudh, at j wilien leggia thet ook på Läriunganars hals, thet hwarken wåra fädher eller wij bära kunde? Vthan genom HErrans Jesu Christi nådh troo wij, at wij skole salighe warda, såsom ock the. Tå tijgde hele hopen, och hörde på Barnabam och Paulum, som förtalde hwadh tekn och Vnder Gudh genom them jbland Hedhninganar giordt hadhe.
	När the tystnadhe, swaradhe Jacobus och sadhe, J män och brödher, hörer migh, Simon haffuer förtaldt, huruledhes Gudh först sökt haffuer, och anammat itt folck til sitt nampn vthaff Hedhninganar. Och medh honom dragha offuer eens Propheternas ord, såsom scriffuit är, Ther effter wil iagh komma igen, och åter vpbyggia Dauidz Tabernakel som förfallet är, och wil bota the reffuor som ther på äro, och vpretta thet, at thet som quart är aff menniskionar, skola spöria effter HErran, och teslikes alla Hedhningar, offuer hwilka mitt nampn nemdt är, sägher HErren, som alt thetta gör. Gudhi är all hans werck kunnogh jfrå werldennes begynnelse, Therföre besluter iagh, at man icke skal bekymra them som aff Hedhninganar omwendas til Gudh, Vthan at man scriffuar them til, at the haffua återhåld aff affgudhars besmittelse, och aff bolerij, och aff thet som förqwaffdt är, och aff blodh. Ty Moses haffuer aff ålder j alla städher them, som honom predica vthi Synagogonar, ther han på alla Sabbather läsen warder.
	Tå beleffuadhe Apostlanar och Presterna medh hela Församlingenne, at man vthwalde någhra män aff them, och sende til Antiochiam medh Paulo och Barnaba, nemligha, Judam som ock kalladhes Barsabas, och Silam, som woro ypperste männenar jbland brödherna, och fingo them breff j henderna widh thetta sinnet. 
	Wij Apostlar och Prester och brödher, vnskom them brödhrom som äro aff Hedhningomen vthi Antiochia och Syria och Cilicia, helso. Effter wij hördt haffue, at någhre äro vtghångne aff oss, och haffua förwildt idher medh läro, och förwendt idhra siälar, biwdhandes, at j skole läta idher omskära, och hålla Laghen, thet wij icke befalt haffue. Therföre syntes oss endregteligha j wåra Församling, at tagha någhra män vth, och senda til idher, medh oss elskelighom Barnaba och Paulo, som äro the män, som sina siälar vthsat haffua för wårs HErras Jesu Christi nampn. Så sende wij nu Judam och Silam, the som ock medh munnen skola säya idher thet samma. Ty them helgha Anda och oss syntes ingen ytermera tunga leggia på idher, vthan thenna stycken som aff nödhenne äro, nemligha, at j haffuen återhåld aff thy som affgudhom offrat är, och aff blodh, och aff thet förqwaffdt är, och aff bolerij. För hwilken stycke om j idher förwaren, så gören j wel. Farer wel.
	När the nu hadhe fått sijn affskeedh, komo the til Antiochiam, och församladhe then menigha man, och fingo them breffuet. När the thet läsit hadhe, wordo the gladhe aff then trösten. Men Judas och Silas, effter the ock woro Propheter, förmanadhe the brödherna med mong ord, och styrckte them. Och bleffuo ther j någhon tijdh, och wordo sedhan igensende medh fridh jfrå brödherna til Apostlanar. Och Sile tycktes at bliffua ther. Men Paulus och Barnabas wistadhes j Antiochia, lärandes och förkunnandes HErrans ord, medh mongom androm.
	Effter någhra daghar sadhe Paulus til Barnabam, Wij wilie fara til baka igen, och besee wåra brödher j alla städher, ther wij HErrans ord förkunnat haffue, huru the haffua sigh. Men Barnabas rådde, at the skulle tagha medh sigh Johannem, then ock Marcus kalladhes. Tå wille icke Paulus, at then skulle fölia them, som hadhe trädt jfrå them j Phamphylia, och icke 
#1358 folgdt them til wercket. Och så skarp wardt thera trätta, at then ene skildes jfrå them andra. Och Barnabas toogh Marcum til sigh, och seglde til Cypren. Men Paulus vthwalde Silam, och foor sina ferde befalter j Gudz nådh aff brödherna. Odh wandradhe om kring j Syrien och Cylicien, styrkiandes Församlinganar.

	XVI. Capitel.
OCh han kom til Derben och Lystram. Och sij, ther war en Läriunge benemd Timotheus, een Judesk quinnos son, then ther troghen war, Men fadhren war en Greek. Then samme hadhe itt gott rychte aff the brödher som woro j Lystris och Jconio. Tå wille Paulus, at han skulle fara medh honom, och toogh och omskaar honom, för the Judar skul som woro j the rwm, Ty the wiste alle, at hans fadher war en Greek.
	Och ther the foro genom städherna, befalte the them hålla the stadhgar som aff Apostlanar och Presterna j Jerusalem beslutne woro. Och wordo the Församlingar stadhfesta j troonne, och förökadhes på talet hwar dagh. Tå the wandradhe genom Phrygiam och Galatie landskap, wardt them förmeent aff them helgha Anda tala ordet j Asia, therföre foro the in j Mysiam, och budho til at fara in j Bithynien, och Anden tilstadde thet icke. Men tå the hadhe farit genom Mysiam, foro the nedh til Troadem. Och een syyn syntes Paulo om nattena, En Macedonisk man stoodh och badh honom, säyandes, Faar in j Macedonien och hielp oss. Och strax han hadhe seedt synena, tenckte wij til at fara in j Macedonien, och wore wisse ther vppå, at HErren hadhe kallat oss til at predica Euangelium för them.
	Tå wij nu seghladhe aff Troade, komo wij wår retta kooss til Samotracen. Och daghen ther effter til Neapolim, och tädhan til Philippos, som är ypperste stadhen j Macedonia, och är en frij stadh. Och wistadhes wij vthi then stadhen någhra daghar. Och om Sabbathsdaghen ginge wij vthaff stadhen til elffuena, ther man plägadhe bidhia, och satte oss nedh och {tala dhe} [taladhe] medh quinnor, som ther tilsamman komo. Och een Gudheligh quinna, benemd Lydia, een purpurkrämerska vthaff the Thyatirers stadh, lydde til, Och HErren öpnadhe hennes hierta, at hon gaff acht på thet Paulus sadhe, Och lät sigh döpa och alt sitt hws. Och hon badh them säyandes, Om j hållen migh therföre, at iagh troor på HErran, så kommer j mitt hws och bliffuer ther. Och hon nödde oss.
	Och hende sigh, tå wij gingom til bönen, mötte oss een pijgha som hadhe en spådoms Anda, och hon droogh sina herrar mykin båtning til medh sin spådom. Hon folgde Paulum och oss effter, och ropadhe, säyandes, Thenne männenar äro högsta Gudz tienare, the ther idher förkunna salighetennes wägh, och thet giorde hon j monga daghar. Men Paulus toogh thetta illa widh sigh, och wende sigh om, säyandes til Andan, Jagh biudher tigh widh Jesu Christi nampn, at tu faar vthaff henne. Och han foor vth j samma stund.
	Tå hennes herrar sågho, at hoppet war bortto til theras båtning, togho the fatt på Paulum och Silam, och drogho them på torghet til the Öffuersta, och antwardadhe them Rådherranar j hender, säyandes, Thenne männenar göra ena willo j wår stadh, effter the äro Judar, och lära thet sett som oss icke höffues anamma eller hålla, effter wij äre Romerske. Och folcket lop jhoop emoot them, och riffuo theras klädher sönder, och läto hwdhflengia them medh rijss. Och när the hadhe mykit slaghit them, kastadhe the them j fängelse, och befalte fångawachtaren, at han skulle grannerligha tagha wara 
#1359 på them. Tå effter han fick så streng befalning, kastadhe han them in j innersta fångahuset, och sloogh en stock offuer theras fötter. 
	Om midnatz tijdh woro Paulus och Silas j sina böner, och loffuadhe Gudh, Och fånganar hörde them. Och medh hast wardt en stoor jordbäffuing, så at grundwalen j fångahuset bäffuadhe. Och strax wordo alla döranar öpna, och allas theras boyor wordo lösa, Tå waknadhe fångawachtaren, och fick see döranar på fångahuset öpna, och droogh sitt swerd vth, wiliandes dräpa sigh sielff, och meente at fånganar woro bortflydde. Tå ropadhe Paulus medh högha röst, säyandes, Gör tigh sielffuom intet ondt, Ty wij äre alle här.
	Tå beeddes han itt liws, och gaff sigh ther in, och föll nedh för Pauli och Sile fötter, bäffuandes, Och hadhe them vth, och sadhe, Herrar, hwadh skal iagh göra, at iagh må bliffua saligh? Tå sadhe the, Troo på HErran Jesum, så bliffuer tu och titt hws saligt. Och taladhe för honom HErrans ord, och för allom them som j hans hwse woro. Och j samma stunden om natten, toogh han them til sigh, och twådde theras såår. Och lät sigh strax döpa, och alt sitt folck. Och hadhe them heem j sitt hws, och gaff them maat, frögdandes sigh, at han medh alt sitt hws troodde Gudhi.
	Tå dagher wardt, sende Rådherranar stadztienarenar, säyandes, Slep the männenar vth. Thetta talet förkunnadhe fångawachtaren Paulo, Rådherranar haffua budhit, at j skolen sleppas, Gåår för then skul vth, och faren j fridh. Tå sadhe Paulus til them, The haffua hwdflengdt oss vppenbarligha vthan Lagh och Doom, ändoch wij äre Romerske, och kastat oss j fängelse, och wilia nu hemligha haffua oss här vth? Ney icke så, vthan komme sielffue och taghe oss här vth. Tå bodadhe stadztienarenar Rådherromen thenna ord. Tå wordo the förfäradhe, hörandes at the woro Romerske, och komo tijt, och förbådho them. Och togho them vth, bidhiandes at the vthgå skulle aff stadhen. Tå gingo the vthu fängelset, och komo til Lydiam. Och när the hadhe seedt brödherna och styrckt them, foro the sina ferde.

	XVII. Capitel.
OCh tå the foro genom Amphipolim, och Apolloniam, komo the til Thessalonicam, ther een Judasynagoga war. Ther gick Paulus in til them, effter som hans sedher war, Och j tree Sabbather taladhe han för them vthu Scriffterna, förklaradhe och bewijste, at Christus moste lijdha, och vpstå jfrå the dödha, och at thenne är Christus Jesus, hwilken iagh (sadhe han) förkunnar idher. Och somlighe aff them troodde, och gåffuo sigh in til Paulum och Silam, teslikes ock en mechtigh stoor hoop aff Gudfruchtigha Greker, och ther til the yppersta quinnor, wel monga.
	Tå wordo the otroghne Judar fulle medh nijt, och togho til sigh någhra argha skalckar löös partij, och samladhe sigh j en rota, och giorde itt vplop j stadhen, trengiandes sigh in til Jasons hws, och wille dragha them ther vth för folcket. Och tå the icke funno them, drogho the Jason och någhra brödher til the Öffuersta j stadhen, och ropadhe, Thenne som hela werldena förwilla, äro ock nu hijt kompne. Och them haffuer Jason hemligha vndfånget, och the alle göra emoot Keysarens bodh, och säya aff en annan Konung, som är Jesus. Och the vpreette folcket och Öffuerstanar j stadhen, som sådant hörde. Och the anammadhe een vrsäkt aff Jason, och aff the andra, och slepte them. Men brödherna slepte strax om nattena vth Paulum och Silam, och läto them fara til Berream. När the komo tijt, gingo
#1360 the in j Judanars Synagogo, Ty the woro the ädhlaste j bland them j Thessalonica, the anammadhe ordet ganska wilieligha, alla daghar sökiandes j Scriffterna, om thet ock så hadhe sigh. Och monge aff them troodde, och ärligha Grekeska quinnor och män, wel monge.
	När the Judar j Thessalonica förnummo, at Gudz ord wardt ock j Berrea aff Paulo förkunnat, komo the tijt, och vpreette ock så ther folcket. Och strax läto brödherna Paulum vth, at han gick alt in til haffuet. Men Silas och Timotheus bleffuo ther quarre. Men the som förfordradhe Paulum, folgde honom til Athenis. Och the fingo befalning til Silam och Timotheum, at the skulle medh hast komma til honom, Och foro sina ferde.
OCh tå Paulus förbijdde them j Athenis, wardt hans ande vptend j honom, tå han sågh stadhen affgudha dyrkan vndergiffuen wara. Och disputeradhe han medh the Judar, och the Gudfruchtigha vthi Synagogon, och på torghet hwar dagh medh them som komo til honom. Och någhre Philosophi, nemligha, the Epicurer och Stoicer begynte kempas medh honom. Och somlighe sadhe, Hwadh wil thenne squalraren säya? Och somlighe sadhe, Thet synes som han wille förkunna någhra nyia Gudhar, Therföre at han förkunnadhe them Jesum, och vpståndelsen. Och the togho fatt på honom, och leedde honom på Domplatzen, säyandes, Måghe wij icke weta, hwadh thenne nyie lärdomen är, som tu lärer? Ty tu giffuer wår öron nyy stycker före. Så wilie wij nu weta hwadh thet wara skal. Och the aff Athenis, och alle the fremmande som ther wistadhes, achtadhe på intet annat, än at säya eller höra någhot nytt.
	Tå stoodh Paulus mitt på platzen, och sadhe, J män aff Athenis, iagh seer at j vthi all stycke vmgåån medh wantroo, Ty iagh haffuer gånget om kring och skodhat idhor gudz dyrkan, och fann itt Altare ther på scriffuit stoodh, Them okenda Gudhenom. Then j nu dyrken owetandes, honom förkunnar iagh idher. Gudh som haffuer giordt werldena, och alt thet ther vthi är, effter han är HERRE offuer himmel och jord, boor han icke vthi the Tempel, som medh hender vpbygd äro, Ey heller dyrkas medh menniskio hender, behöffuandes någhon ting, effter han offuer alt giffuer allom lijff och anda. Och haffuer giordt alt mankönet aff itt blodh, til at boo på hela jordenne, Och satt them före beskärdan tijdh, och skickat huru wijdt och longt the boo skola, på thet at the skola sökia Gudh, om the måtte kunna kennan och finnan, Ändoch han är icke longt jfrå hwariom och enom aff oss, Ty j honom leffue wij, röroms, och haffue warelse. Såsom ock någhre aff idhra Poeter sagdt haffua. Ty wij äre ock hans slechte, Äre wij nu Gudz slechte, så skole wij icke tenckia, at Guddomen är lijk widh guld och silffuer eller stenar konsteligha vthugna, eller widh menniskiors fund.
	Och ändoch Gudh haffuer offuerseedt här til dags sådana fåwitskheetz tijdh, förkunnar han doch nu menniskiomen, at alle allestädz skola bätra sigh, Ty han haffuer satt en dagh före, på hwilken han skal döma jordennes kreetz medh rettferdigheet, genom then man j hwilkom han thet beslutit haffuer, giffuandes allom trona före, j thet han honom vpweckt hadhe jfrå the dödha.
	Tå the hörde nempnas the dödhas vpståndelse, giorde somlighe ther geck aff, och somlighe sadhe, Wij wilie än ytermera höra tigh ther om. Och så gick Paulus vth jfrå them, och någhre män höllo sigh in til honom, och troodde, jbland hwilka war Dionysius, en aff Rådhet, och een quinna benemd Damaris, och någhre andre medh them.

	XVIII. Capitel.
# 1361 THer effter foor Paulus aff Athenis, och kom til Corinthum, och ther fann han en Juda benemd Aquila, byrdigh aff Ponto, then nyligha kommen war aff Walland, och Priscillam hans hustru, Ty Claudius hadhe budhit vppå, at alle Judar skulle fara vthaff Rom. Och hölt han sigh in til them, Ty han war aff samma handwerck, Och bleff när them och arbetadhe, Och war theras handwerck at göra Pawlun. Och disputeradhe han vthi Synagogon på alla Sabbather, draghandes ther til bådhe Judar och Greker.
	Och tå Silas och Timotheus komo jfrå Macedoniam, twingadhe Anden Paulum, at betygha Judomen, at Jesus war Christus. Och tå the sadhe ther emoot, och taladhe hädhelse, skakadhe han klädhen, och sadhe til them, Jdhart blodh ware offuer idhart hoffuudh, här effter gåår iagh nu oskylligh til Hedhninganar. Och så gick han tädhan, och kom vthi eens manz hws som heet Justus, then ther war en Gudfruchtigh man, hwilkens hws war hardt widh Synagogon. Men Crispus Öffuersten för Synagogon troodde HErranom medh alt sitt hws. Och monge Corinther som på hörde, troodde och läto sigh döpa.
	Och sadhe HErren til Paulum vthi een syyn om natten, Fruchta tigh intet, vthan tala och tijgh icke, Ty iagh är medh tigh, och ingen skal biwdha til at göra tigh skadha, Ty iagh haffuer mykit folck j thenna stadhen. Så bleff han ther itt åår och sex månadher, lärandes them Gudz ord.
	Men tå Gallio war Landzhöffding offuer Achaiam, reeste Judanar sigh vp endregteligha emoot Paulum, och hadhe honom fram för Domstolen, säyandes, Thenna mannen giffuer menniskiomen in at dyrka Gudh emoot Laghen. Och som Paulus nu achtadhe vpläta sin munn, sadhe Gallio til Judanar, Wore någhor orett skeedd, eller någhor dråpeligh ogerning, wore wel tilbörlighit at iagh hörde idher, j Judar. Men är någhot spörsmål om ord och nampn, och om idhor Lagh, ther måghen j sielffue see idher om, Ty ther offuer wil iagh ingen domare wara. Och dreff them jfrå Domstolen. Tå togho alle Grekerna fatt på Sosthenen Öffuerstan för Synagogon, och slogho honom fram för Domstolen, och Gallio skötte ther intet om.
	Sedhan Paulus hadhe tå warit ther j long tijdh, helsadhe han brödherna, och segladhe sina ferde til Syriam, och folgde honom Priscilla och Aquila. Och han rakadhe sitt hoffuudh j Kenchreis, Ty han hadhe itt löffte. Och kom tädhan til Ephesum, och ther lät han them bliffua. Men han gick in j Synagogon, och disputeradhe medh Judanar, Och the bådho honom, at han skulle bliffua j lengre tijdh när them. Tå wille han icke, vthan helsadhe them, säyandes, Jagh moste jw endeligha wara j Jerusalem j then Högtijden som instundar. Men sedhan wil iagh komma til idher igen, om Gudh wil. Och så foor han jfrå Epheso, och kom til Cesaream, och tå han hadhe warit vppe, och helsat Församlingena, foor han nedh til Antiochiam. Och sedhan han ther j någhon tijdh warit hadhe, foor han sina ferde, och wandradhe alt bortt åt genom Galatiska landet och Phrygiam, styrckiandes alla Läriunganar.
	Tå kom til Ephesum en Jude, benemd Apollo, byrdigh aff Alexandria, en weltaligh man, och mechtigh j Scriffterna .Thenne war vnderwijst j HErrans wägh, och taladhe vptender j Andanom, och försumadhe icke lära thet HErranom tilhörde, och wiste allenast säya aff Johannis döpelse. Och han begynte dristeligha tala vthi Synagogon. Tå Priscilla och Aquila hörde honom, togho the honom til sigh, och vthtydde för honom än nu grundeligharen Gudz wägh. Och tå han wille ferdas til Achaiam, scriffuo brödherna, och förmanadhe Läriunganar, at the skulle vndfå honom. Och tå han fram kom, war han them som troodde, mykit til tröst genom nådhena ,
#1362 Ty han offuerwan Judanar skarpeligha, och vppenbarligha bewisadhe medh Scriffternar, at Jesus war Christus.

	XIX. Capitel. 
OCh begaff sigh, medhan Apollo war j Corintho, at Paulus wandradhe genom the offwra landen, och kom til Ephesum, ther fann han någhra Läriungar, och sadhe til them, Haffuen j fått then helgha Anda sedhan j troodden? Tå sadhe the til honom, Wij haffue icke eens hördt, om någhor heligh Ande är til. Och han sadhe til them, Hwar medh ären j tå döpte? The sadhe, Medh Johannis döpelse. Tå sadhe Paulus, Johannes döpte medh bätringennes döpelse, och sadhe folckena om then, som komma skulle effter honom, at the skulle troo, Thet är, om Christo Jesu. När the thetta hörde, läto the döpa sigh j HErrans Jesu nampn. Och tå Paulus ladhe hender på them, kom then helighe Ande offuer them, och the begynte tala medh tungomål, och propheteradhe. Och alle thenne woro widh tolff män.
	Och han gick in j Synagogon, och taladhe dristeligha j tree månadher, disputeradhe och rådde til Gudz Rike. Och effter thet någhre aff them wordo förhärde, och icke troodde, vthan taladhe illa om HErrans wägh för then menigha man, gick han jfrå them, och affskilde Läriunganar, disputerandes dagligha vthi eens manz Schola, som heet Tyrannus. Och thetta gick så til j tw åår, så at alle the som boodde j Asia, hörde HErrans Jesu ord, bådhe Judar och Greker. Och Gudh giorde icke ringa kraffter genom Pauli hender, så at the ock togho swettedukar och skörte, som widh hans krop hadhe kommet, och ladhe på the siwka, och siwkdomen gick vthaff them, och the onde Andar foro vth.
	Så woro någhre Judar beswäriare, som foro om kring, the togho sigh före åkalla HErrans Jesu nampn, offuer them som hadhe the onda Andar, säyandes, Wij beswärie idher widh Jesum then Paulus predicar. Och jbland them som thetta giorde, woro siw Sceue söner öffuersta Prestens. Tå swaradhe then onde Anden, och sadhe, Jesum kenner iagh wel, och Paulum weet iagh wel, Men hoo ären j? Och mannen som then onde dieffuulen vthi war, språng vppå them, och wardt them offuermechtigh, och kastadhe them vnder sigh, så at the nakne och sargadhe vndflydde vthaff thet hwset. Och thetta wardt allom wetterlighit, bådhe Judom och Grekom som boodde j {Ephe so} [Epheso], Och en reddhoghe föll offuer them alla, och HErrans Jesu nampn wardt stoorligha prisat.
	Och monge aff them som troodde, komo och bekende, och förkunnadhe hwadh the vthrettat hadhe. Men monge aff them som förwetna konster brukat hadhe, båro fram bökerna, och brende vp j hwars manz åsyyn, Och tå theras werd recknat wardt, wardt thet funnet til femtiyo tusend penningar. Så fast wexte tå HErrans ord, och kom til macht. Tå thetta skeedt war, satte Paulus sigh före j Andanom, at fara genom Macedonien och Achaiam til Jerusalem, säyandes, När iagh haffuer warit ther, moste iagh ock see Rom. Tå sende han til Macedonien, twå aff them som honom tiente, nemligha, Timotheum och Erastum, Men sielff bleff han quarr til en tijdh j Asia. 
	På then tijdhen, wardt icke litet buller om then wäghen, Ty ther war en gulsmedh benemd Demetrius, som giorde Silfftempel til Diana, ther the en stoor winning aff hadhe, som thet handwerck brukadhe, hwilka han tilhopa kalladhe, och the ther slijkt arbete plägadhe bruka, och sadhe, J män, j weten at wij haffue wår näring aff thetta handwercket, och
#1363 j seen och hören, at thenne Paulus haffuer bedraghit ey allenast j Epheso, vthan så när j hela Asia, och föwendt mykit folck, säyandes, At thet är icke gudhar, som göras medh menniskio hender. Och warder then delen icke allenast gellandes wårt handwerck vppå, at thet nedherlegs, vthan jemwel ock then stora gudhinnonnes Diane Tempel, warder för intet hållet, och måtte tå skee, at hennes herligheet aff kommer, then doch hela Asia och hela werlden dyrkar.
	När the thetta hörde, wordo the fulle medh wredhe, och ropadhe, säyandes, Stoor är the Ephesers Diana. Och j hela stadhen wardt itt vplop, och the föllo hasteligha til, alle medh itt moodh in på Skodhoplatzen, och togho fatt på Gaium och Aristarchum, som woro aff Macedonia och aff Pauli selskap. Och Paulus wille gånget in j hopen til folcket, tå wille Läriunganar thet icke tilstädia. Sende ock någhre aff the Öffuersta j Asia, som hans wener woro, til honom, och bådho, at han skulle icke giffua sigh in på platzen. Och andre ropadhe annat, så at then menigheten war förbijstrat, och mesta delen wiste icke, för hwadh saak the woro församladhe.
	Och somlighe aff folcket drogho Alexandrum fram, then Judanar fram stötte. Tå teknadhe Alexander medh handenne, at the skulle wara tyste, och achtadhe förswara sigh för folcket. När the förnummo, at han war en Jude, ropadhe the alle medh en munn, så när j twå timar, säyandes, Stoor är the Ephesers Diana.
	Tå Canceleren hadhe stillat folcket, sadhe han, J män aff Epheso, hoo är then menniskia som icke weet, at Ephesers stadh dyrkar then stora gudhinnan Diana, och thet belete som aff himmelen nedherkommet är? Så effter ther sägher ingen emoot, mosten j stilla idher, och intet orådhelighit företagha, J haffuen draghit thenna männenar fram, som hwarken äro kyrkioröffuare, eller idhor gudhinnos försmädhare. Om Demetrius och the med honom äro aff hans handwerck, haffua saak emoot någhon, så haffuer man Rådh och rettgång och Foghtar, ther må the klagha och swara hwar annan. Men haffuen j om någhot annat handla, tå må thet åtskilias vthi någhon tilbörligh samquemd, Ty thet är fare, at wij icke komme j skul, för thet vplop som j dagh skeedt är, effter ingen saak på ferde är, ther wij kunne någhon skäl aff tagha til thetta vplop. Och tå han thet sagdt hadhe, lät han folcket gå.

	XX. Capitel.
TÅ nu vplopet wardt stillat, kalladhe Paulus Läriunganar til sigh, och helsadhe them, och foor sina ferde til at dragha in vthi Macedonien. Och när han hadhe wandrat genom the landzendar, och förmanat them medh mykit taal, kom han in j Greken, och bleff ther j tree månadher. Och effter Judanar hadhe satt försååt för honom, när han skulle fara in j Syrien, fick han för rådh, at wenda om igen genom Macedonien Och folgde honom alt in til Asiam, Sopater aff Berrea, och aff Thessalonica Aristarchus och Secundus, och Gaius aff Derben och Timotheus. Och aff Asia Tychicus och Trophimus. Thenne foro fram före, och bijdde oss j Troade. Men wij segldom aff Philippis effter Påschadaghanar, och komom til them j Troade innan fem daghar, och töffuadhe ther j siw daghar.
	På en Sabbath, tå Läriunganar komo tilsammans til at bryta brödhet, hadhe Paulus itt taal för them, effter han wille annan daghen ferdas, och fördrögde han talet in til midnatt. Och mong liws woro vptend j salen ther wij församladhe worom. Så satt ther en yngling vthi itt fenster, benemd 
#1364 Eutychus, och war förtyngd aff swår sömpn. Och widh Paulus lenge taladhe, toogh sömpnen honom så swårligha, at han föll nedh aff tridie botnen, och wardt vptaghen dödher. Tå steegh Paulus nedh, och ladhe sigh på honom, och toogh om kring honom, och sadhe, Warer icke bedröffuadhe, ty siälen är än nu vthi honom. Sedhan gick han vp igen, och brööt brödhet, och ååt, och taladhe sedhan lenge medh them til tess thet daghades, och så ferdadhes han. Och hadhe the then ynglingen fram leffuandes, och woro ther aff icke litet tröstadhe.
	Men wij stighom til skeps, och forom tädhan til Asson, achtandes ther intagha Paulum, Ty han hadhe så skickat, och han wille fara landwäghen. När wij tilhopa komom j Asson, togho wij honom in, och komom sedhan til Mitylenen. Tädhan segladhe wij, och komom daghen näst effter in moot Chium. Och så daghen ther effter, komom wij til Samum, och töffuadhe j Trogilio. Och nästa daghen effter, komom wij til Miletum, Ty Paulus hadhe satt sigh före at segla fram om Ephesum, på thet at han icke skulle förtöffua sigh j Asia. Ty han hastadhe sigh, om möghelighit hadhe warit, at han kunde warit j Jerusalem om Pingsdaghanar.
	Och sende han aff Mileto bodh til Ephesum, och kalladhe til sigh Presterna j Församlingenne. När the komo til honom, sadhe han til them, J weten huruledhes iagh haffuer warit när idher altijdh, jfrå första daghen iagh kom in j Asiam, tienandes HErranom medh all ödhmiwkt, och medh monga tårar och frestelse, som migh widherforos aff Judanars försååt, så at iagh haffuer intet försumat, thet idher kunde wara til nytto, at iagh jw haffuer förkunnat idher, och lärdt idher vppenbarligha och synderligha, betyghandes bådhe för Judar och Greker, then bätring som är in för Gudh, och then troo som är til wår HErra Jesum.
	Och nu sij, iagh bunden j Andanom, ferdas til Jerusalem, icke wetandes hwadh migh offuergå skal, vthan at then helghe Ande j alla städher betyghar, och sägher, at boyor och bedröffuelse ståår migh före. Doch achtar iagh thet intet, ey heller är migh sielffuom mitt lijff kärt. På thet iagh skal fulkompna mit lop medh glädhi, och thet embete som iagh anammat haffuer aff HErranom Jesu, til at betygha Euangelium om Gudz nådh.
	Och nu sij, iagh weet, at här effter få j icke see mitt ansichte j alle, ther iagh fram farit haffuer, och predicat Gudz Rike. Therföre betyghar iagh idher på thenna daghen, at iagh oskylligh är för allas blodh, Ty iagh haffuer icke försumat, medh mindre iagh haffuer förkunnat idher alt Gudz rådh. Så haffuer nu acht på idher, och på allan hiorden, j hwilkom then helghe Ande haffuer idher satt til Biscopar, at regera Gudz Församling, hwilka han haffuer förwerffuat medh sitt blodh. Ty iagh weet thet, at sedhan iagh skils jfrå idher, skola komma jbland idher swåra vlffuar, the ther hiorden icke spara skola. Och aff idher sielffuom skola män vpkomma, som tala skola thet orett är, och dragha Läriungar til sigh. Therföre waker och tencker vppå, at iagh j try åår natt och dagh icke haffuer återwendt förmana hwar och en medh tårar.
	Och nu brödher, befaler iagh idher Gudhi och hans nådz Orde, hwilken mechtigh är vpbyggia idher, och giffua idher arffuedeel jbland allom them som helgadhe warda. Jngens manz silffuer eller guld, eller klädher haffuer iagh begärat, Men j weten sielffue, at thenna henderna haffua tient til mijn nödhtorfft, och theras som medh migh woro. All ting haffuer iagh wijst idher, at så moste man arbeta och vptagha the swagha, och tenckia på HErrans Jesu ord, som han sadhe, Saligharen är giffua än tagha.
	Och när han thetta sagdt hadhe, föll han på sijn knää, och badh medh allom them. Och wardt en stoor grååt medh allom them, och föllo Paulo om halsen, och kyste honom, söriandes, mest för thet ordet skul, som han sagdt 
#1365 hadhe, at the skulle icke få see hans ansichte. Och så folgde the honom til skeps.

	XXI. Capitel.
SOm nu skeedde, at wij ladhe aff tädhan, och foro jfrå them, komo wij retta kossen til Coum, och daghen nest effter til Rhodis, och tädhan til Patara. Och ther finge wij itt skep som achtadhe sigh til Phenicen, ther stigho wij vthi, och ladhom vthaff. Och som Cypren begynte komma oss j sichtet, lätom wij thet på wenstro handena, och segldom til Syriam, och komom til Tyrum, Ty ther lossadhe skepet vp ladhningena. Och effter wij funne ther Läriungar, bliffue wij ther j siw daghar. Och the sadhe Paulo genom Andan, at io han skulle icke fara vp til Jerusalem. Och tå the daghar förlopne woro, droghe wij wåra ferde. Och the folgde oss alle samt med hustrur och barn, til tess wij komom vthu stadhen, och på stranden föllo wij på knä, och bådhom. Och sedhan wij hadhe helsat hwar annan, ginge wij til skeps, Och the gingo til sitt igen.
	Men wij höllo seglatzen fram jfrå Tyro, och komom nedher til Ptolemais, och ther helsadhe wij brödherna, och bliffue ther en dagh medh them. Daghen ther effter, komom wij som woro medh Paulo, til Cesaream. Och gingom in vthi Philippi Euangelistes hws, hwilken en war aff the siw, och bliffuom när honom. Och han hadhe fyra döttrar, jungfrwr som propheteradhe. Och medhan wij worom ther j monga daghar, kom ther en Prophete til vthaff Judea, benemd Agabus. Tå han war kommen til oss, toogh han Pauli belte, och bandt sigh fötter och hender, och sadhe, Thet sägher then helghe Ande, Then man som thetta beltet tilhörer, skola Judanar så binda j Jerusalem, och antwarda honom j Hedhninga hender.
	När wij thetta hörde, bådhom wij och the som vthaff then stadhen woro, at han icke skulle dragha vp til Jerusalem. Tå swaradhe Paulus, och sadhe, Hwadh gören j gråtandes och bedröffuandes mitt hierta? Jagh är redhoboghen, icke allenast bindas, vthan jemwel döö j Jerusalem för HErrans Jesu nampn skul. Och effter han lät intet säya sigh, gåffue wij oss til fridz, säyandes, Warde HErrans wilie. Effter the daghar, reedde wij oss til, och forom vp til Jerusalem. Och komo någhre Läriungar medh oss aff Cesarea, the ther medh sigh hadhe en gamlan Läriunga, som war aff Cypren, benemd Mnason, när hwilkom wij gästa skulle. Och när wij komo til Jerusalem, vndfingo oss brödherna gerna. Daghen ther effter, gick Paulus medh oss in til Jacobum, och alle Presterna församladhes. Tå han them helsat hadhe, förtalde han them altsammans thet ena medh thet andra, som Gudh giordt hadhe genom hans tienst jbland Hedhninganar. Tå the thet hörde, prijsadhe the HErran, och sadhe til honom, Tu seer käre brodher, huru mong tusend Judar äro som troo, och alle haffua nijt om Laghen, och the haffua hördt aff tigh, at tu lärer alla the Judar som boo jbland Hedhninganar, at the skola trädha jfrå Mosi Lagh, säyandes, at the icke skola omskära sijn barn, och icke wandra effter som waant är. Hwadh är thet tå? Then menighe man moste endeligha församlas, Ty the få wel höra, at tu äst kommen, Så gör nu som wij säye tigh. 
	Wij haffue här fyra män, som löffte haffua på sigh, them tagh til tigh, och rena tigh medh them, och bekosta ther någhot vppå, at the raka sitt hoffuudh, Och ther aff kunna alle weta, at thet är intet som the hördt haffua om tigh, vthan at tu ock så wandrar, at tu ock håller Laghen. Men the Hedhningar som widh trona taghit haffua, them haffue wij tilscriffuit och beslutet, at the intet sådant behöffua at hålla, vthan at the tagha sigh wara 
#1366 för thet affgudhom offrat är, och för blodh, och för thet som förquaffdt är, och för bolerij. Daghen ther effter, toogh Paulus männenar til sigh, och lät rena sigh medh them, och gick in j Templet förkunnandes, at reningsdaghanar woro fulbordadhe, til tess vthoffrat war, för hwar och en aff them.
	Tå the siw daghar när vthe woro, och the Judar som woro aff Asia, fingo see honom j Templet, vpreette the alt folcket, och togho fatt på honom, ropandes, J män aff Jsrael, hielper, Thetta är then man, som alla allestädz lärer emoot folcket, emoot Laghen, och emoot thetta rwmet. Och ther vthoffuer haffuer han draghit Greker in j Templet, och giordt thetta helgha rwmet oskärdt. Ty the hadhe seedt Trophimum aff Epheso j stadhen medh honom, och meente at Paulus hadhe hafft honom in j Templet. Och wardt itt vplop j hela stadhen, och folcket församladhes, och togho Paulum, och drogho honom vthu Templet, och strax wordo portanar tilläste.
	Och som the wille dräpit honom, fick then öffuerste Höffuitzmannen för krijgssfolcket bodh, huru hela Jerusalem war vpreest. Tå toogh han strax til sigh krijgsknechterna och Höffuitzmännenar, och kom löpandes til them. Och när the fingo see Höffuitzmannen och krijgsknechterna, wende the igen at slå Paulum. Och gick Höffuitzmannen fram, och toogh fatt på honom, och lät binda honom medh twå kädhior. Och sporde hoo han war, eller hwadh han giordt hadhe. Men jbland folcket ropadhe then ene så, och then andre så. Och effter han kunde intet förfara thet wist war för sorlet skul, lät han föra honom j läghret. Och när han kom til trapponar, hende sigh, at krijgsknechterna moste bära honom, för offuerwold skul som gick aff folckena, Ty ther folgde ganska mykit folck effter, och ropadhe, Tagh bortt honom.
	Och som nu Paulus begynte komma in j läghret, sadhe han til Höffuitzmannen, Må iagh ock tala medh tigh? Tå sadhe han, Kant tu tala Grekisko? Äst icke tu then Egyptiske mannen, som för thenna daghar giorde itt vplop, och hadhe vth j öknena, fyra tusend mordare? Tå sadhe Paulus, Jagh är en Judesk man aff Tarsen j Cilicia, en borghare j ioo then nampnkunnogha stadhen, Jagh bedher tigh, stedh til at iagh må tala til folcket. Och han tilstadde thet. Tå stoodh Paulus på trapponne, och teknadhe til folcket medh handenne. Tå nu wardt een stoor tysta, taladhe han til them på Ebreiskt måål, säyandes.

	XXII. Capitel
I Män, brödher och fädher, hörer mijn vrsäkt, som iagh nu gör för idher. Och tå the hörde, at han taladhe på Ebreisko til them, thes meer liwdh gåffuo the honom. Och han sadhe, Jagh är en Judesk man, född j Tarsen j Cilicia, men vpfödd här j stadhen widh Gamaliels fötter, grannerligha lärder vthi fädhernars Lagh, haffuandes nijt om Gudh, såsom ock j alle j thenna dagh, och haffuer förfolgdt thenna wäghen alt in til dödhen, bindandes och kastandes j fängelse, bådhe män och quinnor, såsom ock öffuerste Presten migh witne är, och hele hopen aff the Äldsta, aff hwilkom iagh hadhe taghit breff til brödherna, och foor til Damascum, at föra them som ther woro, bundna til Jerusalem, at the skulle bliffua nepste.
	Så hende sigh, widh iagh war på wäghen, och kom in moot Damascum widh middags tijdh, at itt stoort sken aff himmelen liungadhe kring om migh hasteligha. Och iagh föll nedh på jordena, och hörde ena röst, säyandes til migh, Saul, Saul, Hwj förfölier tu migh? Och iagh swaradhe, Hoo ästu HErre? Sadhe han til migh, Jagh är Jesus aff Nazareth, then 
#1367 tu förfölier. Och the som medh migh woro sågho skenet, och wordo förfäradhe, men röstena hörde the intet hans som taladhe medh migh. Tå sadhe iagh, HErre, hwadh skal iagh göra? Tå sadhe HErren til migh, Statt vp, och gack in j Damascum, och ther skal tigh sagdt warda, om alt thet tigh förelagdt är til at göra. Och effter iagh sågh intet för then klarheten skul som gick aff thet skenet, wardt iagh leedd widh handena aff mina föliare, som medh migh woro, och kom in j Damascum.
	Och ther war en Gudhfruchtigh man effter Laghen, benemd Ananias, itt gott rychte haffuandes när alla Judar som ther boodde, Han kom til migh, och stoodh och sadhe til migh, Saul, käre brodher, haff tijn syyn igen. Och j samma stundenne, fick iagh mijn syyn, och sågh honom. Tå sadhe han, Wåra fädhers Gudh haffuer bereedt tigh, at tu skalt kenna hans wilia, och see thet rett är, och höra röstena aff hans munn, Ty tu skalt wara honom itt witne för alla menniskior, om thet tu seedt och hördt haffuer. Och nu, hwadh töffuar tu? Statt vp, och lät tigh döpa, och twå aff tina synder, åkallandes HErrans nampn.
	Tå hende sigh, at när iagh war kommen igen til Jerusalem, och badh j Templet, at iagh wardt taghen vthi ena syyn, och sågh honom, säyandes til migh, Lät lijdha tigh, och gack snarligha vthu Jerusalem, Ty the warda icke anammandes titt wittnesbyrd om migh. Och iagh sadhe, HErre, the weta sielffue, at iagh droogh j hechtelse, ock hwdhflengde allestädz j Synagogonar them som troodde på tigh. Och tå tins witnes Stephani blodh vthgutit wardt, war iagh ock medh, och samtyckte hans dödh, och wachtadhe theras klädher som dråpo honom. Och han sadhe til migh, Gack, ty iagh wil senda tigh fierran bortt til Hedhninganar.
	Men the hörde honom alt in til thetta ordet. Tå vphoffuo the sina röster, och sadhe, Tagh bortt sådana menniskio aff jordenne, ty thet är icke tilbörlighit, at han skal leffua. Och tå the så ropadhe, och kastadhe sijn klädher aff, och hoffuo stofft vp j wädhret, lät Höffuitzmannen ledha honom in j läghret, och bödh, at han skulle hwdhflengias och ranssakas, at han måtte få weta, för hwadh saak the hadhe så ropat på honom. Och tå han honom bundet hadhe medh togh, sadhe Paulus til Vnderhöffuitzmannen som när stoodh, Måghen j ock hwdhflengia någhon Romersk man, och odömdan? Tå Vnderhöffuitzmannen thet hörde, gick han til Öffuerstahöffuitzmannen, och bodadhe honom, säyandes, Hwadh wilt tu göra, Ty thenna mannen är en Romare.
	Tå gick Öffuerstahöffuitzmannen til honom, och sadhe, Sägh migh, Ästu ock en Romare? Tå sadhe han, Ja. Tå swaradhe Höffuitzmannen, Jagh haffuer köpt thetta borgharskapet medh een stoor summo. Tå sadhe Paulus, Jagh är ock födder en Romare. Och strax gingo the jfrå honom, som skulle haffua ranssakat honom. Och Höffuitzmannen begynte fruchta, sedhan han fick weta, at han war en Romare, och at han hadhe bundet honom.
	Daghen ther effter wille han weta för wisso, för hwadh saak han war beklaghat aff Judomen, och lööste honom vthu banden, och lät öffuersta Presterna koma til hopa, och hela Rådhet, och lät Paulum komma fram för them.

	XXIII. Capitel.
#1368
TÅ sågh Paulus på Rådhet, och sadhe, J män och brödher, Jagh haffuer wandrat för Gudhi vthi itt gott samwet alt in til thenna dagh. Tå bödh then öffuerste Presten Ananias them som ther när stodho, at the skulle slå honom på munnen. Tå sadhe Paulus til honom, Gudh skal slå tigh, tu hwitmenadha wägg, Sitter tu och skalt döma migh effter Laghen, och biwdher slå migh emoot Laghen? Och the ther när stodho, sadhe, Bannar tu Gudz öffuersta Prest? Tå sadhe Paulus, Jagh wiste icke käre brödher, at han war öffuerste Prester, Ty thet är scriffuit, Tu skalt icke banna tins folcks Öffuersta.
	Och effter Paulus wel wiste, at en part aff them woro Saduceer, och annan parten Phariseer, ropadhe han in för Rådhet, J män och brödher, Jagh är en Phariseer, och en Phariseers son, iagh warder dömder för hoppet och the dödhas vpståndelse skul. Och tå han thet sagdt hadhe, wardt een twedregt emellan the Phariseer och the Saduceer, och hopen wardt söndrat. Ty the Saduceer säya, at ingen vpståndelse är, och ingen Ängel och ingen Ande, Men the Phariseer bekenna bådhe. Och så wardt itt stoort roop, och the Scrifftlärde aff thet Phariseeska partij, stodho vp och begynte kempas, och sadhe, Wij finnom intet ondt medh thenna mannen. Om så kan henda, at Anden haffuer talat medh honom eller Ängelen, så lät oss icke strijdha emoot Gudh.
	Och effter thet begynte warda itt stoort vplop, fruchtadhe Öffuerstehöffuitzmannen, at the skulle sönderslijta Paulum, och lät krijgsknechterna gå nedh, och ryckia honom bortt o jfrå them, och föra honom j läghret.
	Och nattena ther effter, stoodh HErren när honom, och sadhe, War widh itt gott moodh Paule, Ty såsom tu haffuer witnat om migh j Jerusalem, så moste tu ock witna j Rom.
	Tå dagher wardt, slogho sigh tilhopa någhre aff Judanar, och förbannadhe sigh, at the hwarken äta eller dricka skulle, til tess the hadhe dräpit Paulum. Och woro meer än fyratiyo män, som så hadhe sworit sigh tilhopa. Thenne gingo til the öffuersta Presterna, och til the Äldsta, och sadhe, Wij haffue widh förbannelse beplichtat oss sielffua, ingen ting smaka, til tess wij haffue dräpit Paulum. Så må j nu förkunna Öffuerstahöffuitzmannenom och Rådhet, at han haffuer honom fram för oss j morghon, lijka som wij wille få weta någhot wissare om honom. Men förr än han kommer fram, äre wij redho til at dräpa honom.
	Tå Pauli systerson hörde sådana försååt, kom han och gick in j läghret, och bodadhe thet Paulo. Tå kalladhe Paulus til sigh en aff the Vnderhöffuitzmän, och sadhe, Haff thenna ynglingen bortt til Öffuerstahöffuitzmannen, ty han haffuer någhot vnderwijsa honom. Och han toogh honom medh sigh, och hadhe honom til Öffuerstahöffuitzmannen, och sadhe, Paulus som bunden är, kalladhe migh til sigh, och badh at iagh skulle haffua thenna ynglingen til tigh, som någhot haffuer säya tigh. Tå toogh Öffuerstahöffuitzmannen honom widh handena, och gick affsidhes medh honom, och frågadhe honom, Huadh är thet som tu haffuer vnderwijsa migh? Tå sadhe han, Judanar haffua samfelt sigh, at the wilia bidhia tigh, at tu skalt j morghon läta Paulum komma vth för Rådhet, såsom the wille vthfrågha någhot wissare om honom, Men lydh them intet, Ty meer än fyratiyo män aff them, wilia wara j försååt för honom, the sigh förbannat haffua, at the icke skola äta eller dricka, til tess the haffua dräpit honom, Och nu äro the redho och wenta, at tu thet vthloffua skalt.
	Sedhan lät Öffuerstahöffuitzmannen ynglingen gå sina ferde, och bödh honom, at han för ingom säya skulle, at han honom sådant vnderwijst hadhe, 
#1369 och kalladhe til sigh twå Vnderhöffuitzmän, och sadhe, Görer redho tw hundradhe krijgsknechtar, at the fara til Cesaream, och siwtiyo resenärar, och tw hundradhe skyttor, til tridie timan på natten, Och tilredher någhon farkost, ther man kan settia Paulum vppå, at the mågha föra honom oskaddan til Landzhöffdingan Felicem. Och screff itt breff widh thetta sinnet.
	Claudius Lysias, them mechtigha Landzhöffdinganom Felici, Helso. Thenna mannen hadhe Judanar gripit, och wille dödhat honom. Och ther kom iagh til medh krijgssfolcket, och toogh honom jfrå them, effter iagh förnam at han war en Romare. Och när iagh wille weta sakena, som the hadhe emoot honom, lät iagh honom komma in för theras Rådh. Så fann iagh, at han skyllter wardt om någhor spörsmål j theras Lagh, och doch ingen skull hadhe som dödh eller hechtelse werd war. Och wardt migh vnderwijst om försååt, som Judanar hadhe bestelt för honom. Och strax sende iagh honom til tigh, och bödh hans åklaghare, at hwadh the haffua emoot honom, thet skola the säya för tigh. Far wel.
	Tå togho krijgsknechterna Paulum, effter som them befalt war, och förde honom om nattena til Antipatridem. Och daghen ther effter, läto the resenäranar fölia honom, och the komo igen j läghret. När the komo til Cesaream, och fingo Landzhöffdingan breffuet, hadhe the ock teslikes Paulum fram för honom. Tå Landzhöffdingen hadhe läsit breffuet, och fråghat honom aff hwadh land han war, och hadhe förstått, at han war aff Cilicia, sadhe han,  Jagh wil höra tigh när tine åklaghare komma ock til städhes. Och lät förwara honom vthi Herodis Rådhws.

	XXIIII. Capitel.
EFter fem daghar, foor öffuerste Presten Ananias nedh medh the Äldsta, och medh en Förspräkare benemd Tertullus. Thenne gingo til Landzhöffdingan emoot Paulum. Och tå Paulus war förekallat, begynte Tertullus klagha, och säya, At wij leffue j mykin roligheet vnder tigh, och mong ting bestellas j godha måtto j thesso folcke genom tina försichtigheet, Högmechtighe Felix, thet anamme wij altijdh och allestädz gerna medh all tacksäyelse. Men på thet at iagh icke alt förlenge skal förhålla tigh, bedher iagh tigh, at tu hörer oss någhor fåå ord för tijn dygd skul.
	Wij haffue funnet thenna mannen wara skadheligh, then vplop vpwecker allom Judom offuer hela werldena, Och är en Mestare för the Nazareners partij, then ock tilbudhit haffuer göra Templet oskärdt, then wij ock gripit hadhe, och wille dömt honom effter wår Lagh. Men Höffuitzmannen Lysias kom ther til medh stora macht, och toogh honom vthu wåra hender, biudhandes, at hans åklaghare skulle komma til tigh, aff hwilkom tu kant sielffuer vthfrågha, och låta tigh vnderwijsa om all ärende ther wij klaghe honom före. Och Judanar sadhe ock ther til medh, at så war.
	Tå swaradhe Paulus, när Landzhöffdingen teknadhe honom, at han skulle tala. Effter iagh nu wel weet, at tu nu j mong åår haffuer Domare warit för thetta folck, wil iagh med thes friyare moodh förswara migh. Ty tu kant wel merckia, at icke är meer än tolff daghar sedhan iagh kom vp til Jerusalem til at bidhia. Och hwarken funno the migh j Templet disputera med någhrom, eller göra någhot vplop j bland folcket, hwarken j Synagogonar eller j stadhen, och icke heller kunna the bewijsa the stycker, ther the klagha migh före.
	Doch bekenner iagh för tigh, at iagh så dyrkar mina fädhers Gudh, effter then wäghen, som the kalla partij, at iagh troor alt thet j Laghen och 
#1370 Propheterna scriffuit är, och haffuer samma hoppet til Gudh, ther the ock sielffue effter wenta, som är at the dödhas vpståndelse skal skee, bådhe the rettferdighas och orettferdighas, Ja, för samma saak skul legger iagh migh winn om, haffua itt obesmittat samwet in för Gudh, och in för menniskior altijdh. 	Men nu effter mong åår, kom iagh och skulle föra någhra almosor til mitt folck, och offer, j hwilkom the funno migh, at iagh lät rena migh j Templet, vthan alt vplop och buller. Men någhre Judar woro aff Asia, hwilka nu borde wara här til städhes för tigh, och klagha, om the någhot hadhe emoot migh. Eller säye thenne samme, om the funno någhor oskäl medh migh, medhan iagh ståår här för Rådhet. Vthan för thetta ena ordet skul, tå iagh stoodh jbland them och ropadhe, Om the dödhas vpståndelse dömes iagh aff idher jdagh.
	Tå Felix thetta hörde, förhaladhe han them, wel wetandes, huru fatt war om thenna wäghen, och sadhe, Tå Höffuitzmannen Lysias kommer här när, wil iagh migh vnderwijsa låta om idhra saak. Och befalte Vnderhöffuitzmannen, at han skulle förwara Paulum, och läta honom haffua roo, och ingen aff hans förmena, at wara honom til tienst, eller gå til honom.
	Effter någhra daghar, kom Felix medh sijn hustru Drusilla, och hon war een Judinna. Tå kalladhe han Paulum före, och hörde honom om trona på Christum. Men tå Paulus taladhe om rettferdigheet och om kyskheet och om then tilkommande domen, wardt Felix förskreckt, och sadhe, Gack tina ferde j thenna resonne, När iagh fåår belegligh tijdh ther til, wil iagh låta kalla tigh. Men han förhoppadhes ock så, at han skulle få penningar aff Paulo, på thet han skulle giffua honom löös, för hwilka saak skul, han ock offta kalladhe honom til sigh, och taladhe medh honom. Tå tw åår woro förlopen, kom Porcius Festus j Felix stadh. Men Felix wille göra Judomen til wilia, och lät Paulum bliffua effter sigh fången.

	XXV. Capitel.
TÅ nu Festus war kommen j Landet, foor han effter tree daghar vp jfrå Cesarea til Jerusalem. Tå komo the öffuerste Presterna, och the ypperste aff Judanar til honom emoot Paulum, och förmanadhe honom, och bådho om ynnest emoot honom, at han wille kalla honom til Jerusalem. Och the satte försåt för honom, til at dräpa honom j wäghen. Tå swaradhe Festus, at Paulus skulle wel förwaras j Cesarea, Men innan en kort tijdh, wille han dragha tijt igen, The som nu kunna jbland idher (sadhe han) komme tijt nedh medh oss, och klaghe tå på honom, om the haffua någhot emoot honom.
	Och sedhan han hadhe töffuat ther när them meer än j tiyo daghar, foor han nedh til Cesaream. Och daghen ther effter, satt han för retta, och lät Paulum komma fram. Tå han framkommen war, stodho the Judar kring om honom, som aff Jerusalem nedherkompne woro, och båro mong och swår klaghomål före emoot Paulum, som the icke bewijsa kunde. Och Paulus swaradhe, at han intet brutit hadhe, hwarken emoot Judalaghen, eller emoot Templet, eller emoot Keysaren.
	Tå wille Festus göra Judomen til wilia, och swaradhe Paulo, och sadhe, Wilt tu fara vp til Jerusalem, och ther här om stå til Retta för migh? Sadhe Paulus, Jagh ståår för Keysare rett, och ther bör migh dömas, Judomen haffuer iagh ingen orett giordt, såsom tu ock sielffuer betst weest. Men haffuer iagh någhrom giordt skadha, eller någhot thet dödhen werdt är, 
#1371 tå wedhersakar iagh icke döö. Är thet ock intet sådant som the beklagha migh före, kan ingen giffua migh så bortt, Jagh skiwter migh til Keysaren. Tå hadhe Festus samtaal medh Rådhet, och swaradhe, Til Keysaren haffuer tu skwtit tigh, til Keysaren skalt tu ock fara.
	Och tå någhre daghar woro framlidhne, foro Konung Agrippa och Bernice nedh til Cesaream, och skulle helsa Festum. Och medhan the dwaldes ther j monga daghar, förtalde Festus Konungenom Pauli saak, säyandes, Felix haffuer låtit här effter sigh en man fången, om hwilken, tå iagh kom til Jerusalem, vnderwijste migh the öffuerste Presterna och Judanars Äldste, begärandes doom emoot honom. Och iagh swaradhe them, Thet är icke the Romerskas sedh, bortgiffua någhra menniskio til at förgöras, förr än then som beklaghat warder, haffuer åklagharenar jemte sigh, och fåår rwm til at förswara sigh j sakenne. Therföre tå the hijt komo, vthan all fördröyelse, daghen ther effter satt iagh för retta, och hadhe mannen före. Tå åklagharenar komo före, båro the ingen saak fram, then iagh hadhe tenckt. Men the hadhe någhor spörsmål medh honom om sina wantroo, och om en som kalladhes Jesus, then dödh war, och Paulus stoodh ther vppå, at han leffde. Tå iagh icke förstoodh migh j sakenne, sadhe iagh, Om han wille fara til Jerusalem, och ther stå til retta ther om. Och effter Paulus hadhe skotzmål, at Keysaren skulle kenna om hans saak, lät iagh förwara honom, til tess iagh kunde senda honom til Keysaren.
	Tå sadhe Agrippa til Festum, Jagh wille ock gerna höra mannen. J morghon (sadhe han) skalt tu få höran. Daghen effter kom Agrippa och Bernice medh stoort stååt, och gingo in på Rådhuset, medh Höffuitzmännenar och the yppersta j stadhen. Och wardt Paulus effter Festi befalning framhaffder. Och sadhe Festus, Konung Agrippa, och j män alle som medh oss tilstädes ären, Här see j then mannen, om huilken hele hopen aff Judanar haffuer bidhit migh, bådhe j Jerusalem och här, ropandes, at honom borde icke leffua lenger. Men iagh fann honom intet bedriffuit haffua, thet dödhen werdt war. Men effter han skööt sigh til Keysaren, så achtar iagh ock senda honom. Men hwadh iagh skal scriffua Herranom om honom thet wist är, haffuer iagh icke. Hwarföre haffuer iagh nu honom här fram för idher, och mest för tigh, Konung Agrippa, at när ther om ranssakat är, må iagh haffua hwadh iagh scriffua skal. Ty migh synes orett wara, at senda någhon fången, och icke ther medh giffua sakena til kenna, för hwilka han beklaghat är.

	XXVI. Capitel.
TÅ sadhe Agrippa til Paulum, Tigh tilstädhes, at tu talar för tigh. Tå reckte Paulus sina hand vth, och taladhe för sigh, säyandes, Jagh håller migh nu salighan, at iagh skal förswara migh jdagh in för tigh, Konung Agrippa, j all the stycker, ther iagh offuer beklaghat warder aff Judomen, Alramest medhan tu äst förståndigh på the sedhwänior och spörsmål, som j bland Judanar äro, Hwarföre bedher iagh tigh, at tu wille höra migh toleligha.
	Mitt leffuerne jfrå vngdomen, huru thet aff begynnelsen j bland thetta folck j Jerusalem warit haffuer, weta alle Judar, som migh förra kendt haffua, om the wilia bestååt. Ty iagh haffuer warit en Phariseer, hwilket är thet strengesta partij vthi wår Gudz tienst. Och nu ståår iagh här för retten, för hoppet skul til thet löffte som skeedt är til wåra fädher aff Gudhi, til hwilket the tolff wår slechte förhoppas sigh komma skola, tienandes Gudhi stadheligha, natt och dagh, För thetta hopp skul, Konung Agrippa, 
#1372 warder iagh beklaghat aff Judomen. Hwj warder thet hållet aff idher otroligit, om Gudh vpwecker the dödha?
	Jagh meente wel, at iagh mykit göra skulle, stridhande emoot Jesu Nazareni nampn, som iagh ock giorde j Jerusalem, och monga heligha kastade iagh j fängelse, ther til iagh macht taghit hadhe aff the öffuersta Presterna, och tå the dräpne wordo, förde iagh domen. Och j alla Synagogor pinadhe iagh them offta, och nödhgadhe them til hädhelse, och war them så mykit ansinnigh, at iagh förfolgde them ock vthi the fremmande städher. För hwilka saak, när iagh foor til Damascum, medh öffuersta Presternas macht och förloff, widh middags tijdh (Herre Konung ) sågh iagh j wäghen itt sken aff himmelen, klarare än soolskenet, skijnandes kring om migh, och them som medh migh foro.
	Och när wij alle föllo nedh til jordena, hörde iagh ena röst tala til migh, och säya på Ebreisko, Saul, Saul, Hwj förfölier tu migh? Tigh är swårt at spierna emoot vdden. Tå sadhe iagh, Hoo ästu HErre? Sadhe han, Jagh är Jesus then tu förfölier. Men reess tigh vp och statt på tina fötter, Ty ther til haffuer iagh vppenbarat migh för tigh, at iagh skal skicka tigh til en tienare och witne om thet tu seedt haffuer, och teslikes om thet iagh tigh än nu vppenbara skal. Och wil frelsa tigh för folcket och för Hedninganar, til hwilka iagh nu sender tigh, at tu skalt öpna theras öghon, At the skola vmwendas jfrå mörkret til liwset, och jfrå Satans macht til Gudh, at the skola få syndernas förlåtelse, och lott jbland them, som helghadhe äro genom trona til migh.
	Så war iagh icke ohörigh then himmelska synenne, Konung Agrippa, vthan begynte förkunna först för them, som woro j Damasco och Jerusalem, och offuer alt Judeska landet, och sedhan teslikes Hedhningomen, at the skulle bätra sigh, och vmwenda sigh til Gudh, görandes sådana gerningar som bätring tilhörde. För then saken skul gripo Judanar migh j Templet, och budho til at dräpa migh, Doch haffuer iagh nwtit Gudz hielp ther til, at iagh än nu ståår j thenna dagh betyghandes, bådhe små och stora, intet annat säyandes, än thet Propheterna sagdt haffua at skee skulle, och Moses, At Christus lijdha skulle, och wara then förste aff the dödhas vpståndelse, och förkunna itt Liws folckena och Hedhningomen.
	Tå han nu sådant för sigh swarat hadhe, sadhe Festus medh högha röst, Tu äst rasande Paule, mykin konst haffuer giordt tigh rasande. Och sadhe Paulus, Min godhe Feste, iagh är intet rasande, vthan talar sann och förnufftigh ord. Ty Konungen weet thetta wel, för hwilkom iagh ock trösteligha talar, Ty iagh håller thet så före, at intet ther aff är honom fördoldt, ty thet är icke skeedt lönligha. Troor tu Propheterna, Konung Agrippa? Jagh weet, at tu troor. Tå sadhe Agrippa til Paulum, Fögho ting fattas at tu talar så för migh, at iagh warder Christen. Och sadhe Paulus, Jagh bådhe wel aff Gudhi, ehwadh ther fattas fögho eller mykit vthi, at ey allenast tu, vthan ock alle the som migh höra jdagh, worde sådana som iagh är, vndantaghen thenna banden. Och när han thetta talat hadhe, stoodh Konungen vp, och Landzhöffdingen och Bernice, och the som såto ther medh them. Och widh the gingo affsidhes, taladhe the emellan sigh, säyandes, Thenne mannen haffuer intet giordt, thet dödhen eller band werdt är. Och sadhe Agrippa til Festum, Thenne mannen måtte wel wordet löös giffuen, hadhe han icke skwtit sigh til Keysaren.

	XXVII. Capitel.
#1373
SEdhan nu beslutit war, at wij skulle segla til Walland, antwardade the Paulum och någhra andra fångar Vnderhöffuitzmannenom som heet Julius, aff then Keyserska skaran. Och som wij stighe vthi itt Adramitiskt skep, och skulle segla vth medh Asiam, ladhe wij aff. Och medh oss bleff Aristarchus en Macedonisk man aff Thessalonica. Och daghen ther effter, ladhe wij til Sidon. Och Julius foor wel medh Paulum, och tilstadde, at han gick til sina wener, och lät göra sigh til godho. Och när wij ladhe tädhan, seglde wij vth medh Cypren, ty wädhret war oss emoot, och seglde wij offuer haffuet, som är emoot Cilicien och Pamphylien, och komom in til Myram som är j Lycia. Och ther fick Höffuitzmannen itt skep som war aff Alexandria, och segla skulle til Walland, ther satte han oss in. Och tå wij longsamligha seglat hadhe j monga daghar, och som noghast komma kunde in moot Gnidum, för mootwädher skul, seglde wij in vnder Cretam, widh then stadhen Salmonem, och komom som noghast fram om, och in til itt rwm, som kalladhes Sköna hampn, och war stadhen Lasea icke longt ther jfrå.
	Tå nu mykin tijdh war förlopen, och seglassen begynte wara farlighen, therföre, at ock fastan war allaredho förlijdhin, förmanadhe Paulus them, och sadhe til them, J män, iagh seer at seglassen wil wara medh wedhermödho och stoor skadha, icke allenast til skep och godz, vthan jemwel på wårt lijff. Men Höffuitzmannen troodde Skeparenom och Styremannenom meer än thet Paulus sadhe. Och effter ther war icke hampn til at liggia j winterläghe, föllo the mesta parten på thet rådhet, at leggia tädhan, at the om någhralunda skee kunde, måtte komma til Phenicen, och liggia ther j winterläghe. Then hampnen är på Creta för Sudhwest och Nordwest. Och som nu Sönnan wädher begynte blåsa, meente the haffua effter sin wilia. Och tå the ladhe jfrå Asson, segladhe the vth medh Cretam.
	Men icke longt effter, stack sigh vp emoot them itt ijligt wädher, som kallas Nordoost. Och tå skepet wardt begripit, och kunde icke begå sigh för wädhret, läte wij driffua för wädhret, och komom vnder ena öö som kallas Clauda, och kundom medh platz få en bååt, then toghe wij vp, och brukadhe hielper, och bundo honom widh skepet, Ty wij fruchtadhe, at thet skulle komma på sandräffuelen, och kastadhe the vth itt hinderfaat, och läto så wräka. Och som stormen gick swårligha vppå, kastadhe the daghen ther effter godzet vth. Och tridie daghen kastadhe wij skepredzskapen vth medh wåra hender. Och tå hwarken sool eller stiernor syntes j monga daghar, och stormen lågh oss swårligha vppå, war oss alt hopp bortto om wår welferd.
	Och tå the nu j long tijdh intet ätet hadhe, stoodh Paulus vp mitt jbland them, och sadhe, J män, thet hadhe wel tilbörlighit warit, at j hadhen hördt migh, och icke lagdt jfrå Creta, och icke kommet oss thenna wedhermödhon och skadhan vppå. Och nu förmanar iagh, at j waren widh itt gott moodh, Ty ingom aff idher skal någhot skadha til lijffuet, vthan allena skepet. Ty j thenna nattenne stoodh Gudz Ängel när migh, then iagh tilhörer, och then iagh dyrkar, och sadhe, Fruchta tigh intet Paule, tu moste komma fram för Keysaren. Och sij, Gudh haffuer giffuit tigh alla the som segla medh tigh. Therföre warer widh itt gott moodh j män, ty iagh troor Gudhi, at så skeer som migh sagdt är. Vppå ena öö skole wij wräkne warda.
	Tå fiortonde natten kom, och wij forom vthi Adria widh midnatz tijdh, tycktes Skepmännenar, at them syntes itt land. Och kastadhe vth lodhet, och funno tiwghu alna diwp, och komo litet lenger fram, och kastadhe åter lodhet, och funno femton alna diwp. Och så fruchtadhe the, at the skulle komma på någhot skarpt grund, och kastadhe fyra ankar vth aff baakskepet, och vnskadhe at daghas skulle. Tå sökte Skepmännenar effter, huru the 
#1374 skulle komma sina ferde vthu skepet, och kastadhe vth båten, vnder thet skijn, at the wille föra vth ankare aff framskepet. Tå sadhe Paulus til Höffuitzmannen och til krijgsknechterna, Vthan thenne bliffua j skepet, så warden icke j behåldne. Tå huggo krijgsknechterna aff festona til båten, och läto honom fara.
	Och som daghen begynte synas, rådde Paulus them allom, at the skulle få sigh maat, och sadhe, Thetta är fiortonde daghen, at j haffuen förbijdt och bliffuit fastandes, och haffuen intet taghet til idher, Hwarföre rådher iagh idher at j fåån idher maat, ty thet hörer idhra welferd til, Ty ingens idhars itt håår skal falla aff hans hoffuudh. Och när han thet sagdt hadhe, toogh han brödhet, och tackadhe Gudh j allas theras åsyyn, Och tå han thet brutit hadhe, begynte han äta. Tå wordo the alle widh itt bätre moodh, och begynte ock the äta. Och wij woro j skepet alle tilhopa, twhundradhe sex och siwtiyo siälar. Och tå the woro mätte, lättadhe the skepet, och kastadhe vth hwete j haffuet.
	När dagher wardt, kende the intet landet. Men the wordo warse ena wijk, j hwilka een strand war, tijt the meente wilia låta driffua skepet, om the kunde. Och när the hadhe vptaghit ankaren, gåffuo the sigh til siöös, och vplöste rodherbanden, och hadhe vp seglet til wädhers, och läto gå åt strandenne. Doch komo the på en räffuel, och skepet stötte, och framskepet bleff ståndandes fast orörlighit, men bakskepet lossadhes aff wåghenne.
	Men krijgsknechterna tyckte rådh wara slå fånganar j hiäl, at tå the vthswmmo, icke skulle någhor vndfly. Men Höffuitzmannen wille förwara Paulum, och stil te them jfrå thet rådhet, och badh, at the som simma kunde, skulle giffua sigh först vth åt landet, och the andre somlighe på brädher, och somlighe på skepswraket. Och ther medh skeedde, at the vndsloppo alle behåldne j land.

	XXVIII. Capitel.
OCh tå the vndkompne woro, fingo the weta, at öön heet Melite. Och folcket bewijste oss icke liten äro, vndfångandes oss alla, och vptende en godh eeld, för regnet skul som oss offuerkommet war, och för kölden skul. Och tå Paulus baar tilhopa en hoop medh rijss och ladhe på eelden, krööp en Huggorm vth jfrå werman, och stack hans hand. Men tå folcket sågh Ormen hengiandes widh hans hand, sadhe the emellan sigh, Thenne mannen moste wara en mandråpare, hwilken hemden icke tilstädher leffua, ändoch han nu vndkommen är för haffuet. Men han skuddadhe Ormen j elden, och honom skadde ther intet aff. Men the meente skee skola, at han skulle vpswella eller strax falla nedher och döö. Tå the lenge wente ther effter, och sågho, at honom intet ondt wedherfoors, wende the sigh vthi itt annat sinne, och sadhe, at han war en Gudh.
	Och ther icke longt jfrå, hadhe then Öffuerste offuer ööna, benemd Publius, en affwelsgård, then vndfick oss til herberghe, och foor wel medh oss j tree daghar. Och hende sigh, at Publij fadher lågh siwk j skelffuosoott och bwkreff. Til honom gick Paulus in, och när han hadhe bidhit, ladhe han hender på honom, och giorde honom helbregda. Och tå thet war skeedt, komo ock andre the som siwkdom hadhe ther på öönne, och gingo fram, och wordo helbregda. Hwilke oss giorde mykin äro. Och när wij forom wåra ferde tädhan, läto the komma in medh oss hwadh nödhtorfftigt war.
Effter tree månadher, seglde wij wåra ferde vthi itt skep jfrå Alexandria, som ther vnder öön hadhe leghat j winterläghe, vthi hwilkes baneer stoodh Castor och Pollux. Och när wij komom til Syracusa, bliffuo wij ther
#1375 j tree daghar. Tädhan seglde wij om kring, och komom til Rhegium, Och en dagh ther effter, blåste Sunnan wädher vp, så at wij komom then andra daghen ther effter til Puteolon, Och effter wij funno ther brödher, wordo wij bidhne, at wij skulle bliffua när them j siw daghar, Och så komo wij til Rom. Och tå brödherna fingo höra om oss, gingo the emoot oss in til Appiforum, och til Tretabern. När Paulus them sågh, tackadhe han Gudhi, och toogh tröst til sigh. Och när wij komom in j Rom, offuerantwardadhe Vnderhöffuitzmannen fånganar Offuerhöffuitzmannenom. Men Paulo wardt tilstadt wara för sigh sielff medh en krijgsknecht, som toogh wara på honom.
	Effter tridie daghen, kalladhe Paulus tilhopa the yppersta aff Judanar. Och när the komo, sadhe han til them, J män och brödher, ändoch iagh intet giordt hadhe emoot wårt folck, eller emoot fädhernars stadgar, wardt iagh likwel bunden offuerantwardat vthu Jerusalem j the Romares hender, Hwilke, tå the migh ranssakat hadhe, wille the slept migh, effter ingen dödz saak fandz medh migh. Men effter Judanar sadhe ther emoot, nödhgades iagh skiuta migh til Keysaren, Jcke så, at iagh någhot haffuer, ther iagh wil beklagha mitt folck före. För thenna saken skul, haffuer iagh kallat idher at iagh måtte see idher och tala medh idher, Ty för Jsraels hopp skul, är iagh ombunden medh thenna kädhion.
	Tå sadhe the til honom, Wij haffue hwarken fått breff om tigh aff Judea, ey heller haffuer någhor aff brödherna tädhan kommet, och bebodhat oss, eller talat någhot ondt om tigh. Och begäre wij nu aff tigh höra, huru tu thet haffuer före, Ty om thetta partijt är oss wetterlighit, at allestädz sägs ther emoot. Och tå the hadhe satt honom en dagh före, komo the en stoor hoop til honom j herberghet, hwilkom han vthtydde, och betygadhe Gudz Rike, Och gaff them före om Jesum vthaff Mosi Lagh, och vthaff Propheterna, jfrå morghonen och in til afftonen. Och somlighe troodde thet som sadhes, och somlighe troodde icke.
	Och som the icke drogho offuer eens, gingo the tädhan, tå Paulus them itt ord sagdt hadhe, At then helghe Ande rett talat haffuer til wåra fädher genom Propheten Jsaiam, säyandes, Gack til thetta folcket, och sägh, J skolen höra medh öronen, och icke förstååt, Och see medh öghonen, och icke kunna besinnat. Ty thetta folcks hierta är förhärdt, och the höra swårligha med sijn öron, och sijn öghon haffua the igenlyckt. At the icke någhon tijdh skola see medh öghonen, och höra medh öronen, och förstå medh hiertat, at the måtte vmwendas, at iagh them hela måtte. Så skal idher nu wetterlighit wara, at thenna Gudz saligheet är send til Hedhninganar, och the skola hörat. Och när han hadhe thet sagdt, gingo Judanar vth jfrå honom, och hadhe emellan sigh mykin disputering. Men Paulus bleff j heel tw åår vthi thet hws han leegt hadhe, Och vndfick alla the som ingingo til honom, predicandes Gudz Rike, och lärde om HErran Jesum medh all tröst, Och ingen förbödh honom thet.
Enden på Apostla Gerningar

[S. Johannis Theologi vppenbarelse.]

#1503
Första Capitel.

THetta är Jesu Christi vppenbarelse, then Gudh haffuer giffuit honom, til at förkunna sinom tienarom, hwadh innan kort tijdh skee skal. Och haffuer beteknat och sendt medh sin Ängel til sin tienare Johannem, hwilken betyghat haffuer Gudz ord och witnesbyrd om Jesum Christum, hwadh han seedt hadhe. Saligh är then som lääs, och hörer thenna Propheties ord, och håller thet ther vthi scriffuit är, Ty tijdhen är när.

	Johannes, The siw Församlingar j Asia. Nådh ware medh idher, och fridh aff honom som är, och som war, och som komma skal, och aff the siw Andar, som för hans stool äro, och aff Jesu Christo, som är itt troghet witne, förstfödder jfrå the dödha, och en Förste offuer Konunganar på iordenne. Then oss elskat haffuer, och twaghet oss aff wåra synder medh sitt blodh, och giordt oss til Konungar och Prester för Gudhi, och sinom Fadher, Honom ware ära och welle jfrå ewigheet til ewigheet, Amen. Sij, han kommer medh skyyn, och all öghon skola see honom, och the honom stunget haffua, och all slechte på iordenne skola jemra sigh, Ja, Amen. Jagh är A och O, begynnelsen och enden, sägher HErren, som är, som war, och som komma skal, then Alssmechtighe.

	Jagh Johannes idhar broder, och deelachtigh j bedröffuelsen, och j Riket, och j Jesu Christi tolamodh, war på then öön Pathmos, för Gudz ord skul, och för Jesu Christi witnesbyrd skul, Jagh war j andanom på en Söndagh, och hörde effter migh een stoor röst, såsom en baswn, säyandes, Jagh är A och O, then förste och then sidste. Hwadh tu seer, thet scriff vthi ena book, och sendt til the Församlingar som äro j Asia, j Epheso, och j Smirnen, och j Pergame, och j Thyatiras, och j Sardis, och j Philadelphia, och Laodicea.

	Och iagh wende migh om til at see effter rösten som med migh taladhe. Och som iagh migh wende, sågh iagh siw gyllene liwsastakar, och mitt jbland the gyllene liwsastakar, en, som lijk war menniskionnes 

#1504 Son, klädd j en sijdh kiortel, och begiordat kring om bröstet medh itt gyllene belte. Men hans hoffuudh och hans håår war hwitt som een hwijt vll, och såsom sniö. Och hans öghon woro såsom en eeldzloghe, och hans fötter woro såsom glödhande messing j vgnen. Och hans röst såsom en dön aff mykit watn. Och han hadhe j sijn höghra hand siw stiernor, och aff hans munn vthgick itt skarpt tweäggiat swerd, Och hans ansichte skeen såsom klara solen.

	Och tå iagh sågh honom, föll iagh til hans fötter, såsom iagh hadhe warit dödh. Och han ladhe sijn höghra hand på migh, och sadhe til migh, War icke förfärat, Jagh är then förste och then sidste, och then leffuande, Och iagh war dödh, och sij, iagh är leffuande jfrå ewigheet til ewigheet, och haffuer nycklanar til heluetet och dödhen. Så scriff nu hwadh tu seedt haffuer, och hwadh nu är, och hwadh här effter skee skal. Hemligheten aff the siw stiernor som tu seedt haffuer j minne höghra hand, och the siw gyllene liwsastakar. The siw stiernor, äro the siw Församlingars Änglar, Och the siw liwsastakar som tu seedt haffuer, äro the siw Församlingar.

		II. Capitel.
OCh scriff then Församlings Ängel j Epheso, Thetta sägher han som haffuer siw stiernor j sinne höghra hand, then ther wandrar mitt jbland the siw gyllene liwsastakar. Jagh weet tina gerningar och titt arbete, och titt tolamodh, och at tu icke må lijdha the onda, och haffuer försökt them som säya at the äro Apostlar, och äro doch icke, och haffuer befunnet them liwghare, och tu lijdher och haffuer tolamodh, och arbetar för mitt nampn skul, och är icke trött worden. Men iagh haffuer emoot tigh, at tu then första kärleken offuergiffuit haffuer. Betenck hwar aff tu fallen äst, och bätra tigh, och gör the första gerninganar. Hwar thet icke skeer, tå warder iagh tigh snarligha kommandes, och skal bortstöta tin liwsastaka aff sitt rwm, vthan tu bätrar tigh. Men thetta haffuer tu, at tu haffuer hatat the Nicolaiters werck, hwilka iagh ock hatar. Then ther öra haffuer, han höre hwadh Anden sägher Församlinganar. Then ther winner, honom wil iagh giffua äta aff lijffzens trää, som är j Gudz Paradijs.
	Och scriff then Församlings Ängel j Smirnen, Thetta sägher then förste och then sidste, then dödh war, och är leffuande worden. Jagh weet tina gerningar och tijn bedröffuelse, och tin fattigdom (men tu äst rijk) och hädhelse aff them som sigh säya wara Judar, och äro icke, vthan äro Satans hoop. Fruchta intet för någhot som tu lijdha skalt. Sij, dieffuulen skal kasta någhra aff idher j fängelse, På thet j skolen försökte warda, och haffua bedröffuelse j tiyo daghar. War trofast in til dödhen, så skal iagh giffua tigh lijffzens krono. Then ther öra haffuer, han höre hwadh Anden sägher Församlinganar. Then ther winner, han skal ingen skadha få aff then andra dödhen.
	Och scriff then Församlings Ängel j Pergamen, Thetta sägher han som haffuer thet skarpa tweäggiadhe swerdet, Jagh weet tina gerningar, och hwar tu boor, at ther Satans säte är, och tu håller mitt nampn, och haffuer icke nekat mina troo. Och j mina daghar är Antipas mitt troghna witne dödadher när idher, ther Satan boor. Men iagh haffuer någhot litet emoot tigh, Ty tu haffuer ther them som hålla Balaams lärdom, Hwilken lärde genom Balak åstadkomma förarghelse för Jsraels barn, til at äta aff thet affgudhom offrat war, och bedriffua bolerij. Så haffuer tu ock them som hålla the Nicolaiters lärdom, hwilket iagh hatar. Bätra tigh, Annars skal iagh tigh snarligha komma, och skal strijdha medh them medh mins 

#1505 munz swerd. Then ther öra haffuer, han höre hwadh Anden sägher Församlinganar. Then ther winner, honom wil iagh giffua äta aff thet fördolda Manna, och wil giffua honom itt gott witnesbyrd, och medh thet witnesbyrd itt nytt nampn bescriffuit, thet ingen kenner, vthan then thet fåår.

	Och scriff then Församlings Ängel j Thyatira, Thetta sägher Gudz Son, som öghon haffuer såsom eeldzloghe, och hans fötter lijka som messing, Jagh weet tina gerningar, och tin kärleek, och tina tienst, och tina troo, och titt tolamodh, och tina gerningar, the sidsta flere än the första. Men iagh haffuer någhot litet emoot tigh, at tu tilstädher then quinnan Jesabel, som sägher, at hon är een prophetissa, lära och bedragha mina tienare, bedriffua bolerij, och äta aff thet affgudhom offrat är. Och iagh haffuer giffuit henne tijdh, at hon skulle bätra sigh aff sitt bolerij, och hon haffuer intet bätrat sigh. Sij, iagh skal leggia henne j sängena, och the som medh henne hoor bedriffua, skola komma vthi alrastörsta bedröffuelse, om the icke bätra sigh aff sina gerningar, och hennes barn skal iagh dräpa. Och alla Församlingar skola weta, at iagh är then som ranssakar niurar och hierta. Och skal giffua hwariom och enom aff idher effter hans gerningar.
	Men idher sägher iagh, och androm som j Thyatira ären, som icke haffua sådana lärdom, och icke haffua förstått Satans diwpheet, såsom the säya, Jagh skal icke leggia på idher någhra andra byrdo, Doch huadh j haffuen, thet håller så lenge iagh kommer. Och then ther winner, och håller mijn werck in til endan, honom skal iagh giffua macht offuer Hedhninganar, Och han skal regera them medh jernrijss, och han skal sönderkrossa them, såsom en Pottomakares käril, såsom iagh ock fått haffuer aff minom Fadher, och wil giffua honom morghonstiernona. Then ther öra haffuer, han höre huadh Anden sägher Församlinganar.

		III. Capitel.
SCriff ock Församlingennes Ängel j Sardis, Thetta sägher then som haffuer the Gudz Andar, och the siw stiernor, Jagh weet tina gerningar, Ty tu haffuer nampnet at tu leffuer, och äst dödh. War waken, och sterck thet andra som döö wil, Ty iagh haffuer icke befunnet tina gerningar fulkomligha för Gudhi. Så tenck nu på hwadh tu fått och hördt haffuer, och hålt thet, och bätra tigh. Ästu icke waken, så skal iagh komma til tigh som en tiwff pläghar komma, och tu skalt icke weta på hwadh stund iagh kommer til tigh. Tu haffuer ock fåå nampn j Sardis, som sijn klädher icke besmittat haffua, och the skola wandra medh migh j hwijt klädher, ty the äro thes werde. Then som winner, han skal så klädder warda medh hwijt klädher. Och iagh skal icke vthskrapa hans nampn aff lijffzens book, Och iagh skal wedherkenna hans nampn för min Fadher, och för hans Änglar. Then ther öra haffuer, han höre hwadh Anden sägher Församlinganar.
	Scriff ock then Församlings Ängel j Philadelphia, Thetta sägher then Helghe, och then Sanferdige, som haffuer Dauidz nyckel, then ther vpläter, och ingen menniskia igenläter, Then ther igenläter, och ingen menniskia vpläter, Jagh weet tina gerningar. Sij, iagh haffuer giffuit för tigh een öpen dör, och ingen kan läta henne igen, Ty tu haffuer liten krafft, och tu haffuer hållet mijn ord, och haffuer icke nekat mitt nampn. Sij, iagh wil giffua tigh vthu Satans hoop, the sigh säya wara Judar, och äro icke, vthan liwgha. Sij, iagh wil driffua them ther til, at the skola komma och tilbidhia för tina fötter, och skola weta, at iagh haffuer elskat tigh.

#1506
	Effter tu haffuer hållet mitt tolamodz ord, skal iagh ock bewara tigh för frestelsens stund, hwilken tilstundar allo werldenne, til at frelsa them som boo på iordenne. Sij, iagh kommer snarligha, hålt thet tu haffuer, at ingen tagher tina krono. Then ther winner, honom wil iagh göra til en Pelare vthi mins Gudz Tempel, och han skal icke meer vthgå. Och iagh skal scriffua på honom mins Gudz nampn, och mins Gudz stadz thes nyia Jerusalems nampn, som nedherkommer aff himmelen jfrå min Gudh, och mitt nyia nampn. Then ther öra haffuer, han höre hwadh Anden sägher Församlinganar.
	Scriff ock then Församlings Ängel j Laodicea, Thetta sägher, Amen, thet troghna och sanferdigha witnet, begynnelsen til Gudz creatur. Jagh weet tina gerningar, at tu äst hwarken kall eller warm, Jagh wille at tu wore antingen kall eller warm. Men effter tu äst liom, och huarken kall eller warm, skal iagh tigh vthspyy vthu min munn. Ty tu sägher, Jagh är rijk och haffuer noogh, och behöffuer intet, Och weest icke at tu äst elende och jemmerligh, fattigh och blind, och nakot. Jagh rådher tigh, at tu köper gull aff migh, thet genomeeldat och bepröffuat är, at tu må bliffua rijk, och hwijt klädher, som tu må klädha tigh vthi, På thet tinne nakenheetz blygd icke skal synas, och smör tijn öghon medh ögnasaluo, at tu må få see.
	The iagh elskar, them aghar iagh och nepser. Så war nu flijtigh, och bätra tigh. Sij, iagh ståår för dörenne och klappar, Then ther hörer mina röst och vplåter dörena, til honom skal iagh ingå, och hålla natward medh honom, och han medh migh. Then ther winner, honom skal iagh sittia låta medh migh på min stool, såsom ock iagh wunnet haffuer, och är sittiandes worden medh minom Fadher på hans stool. Then ther öra haffuer, han höre hwadh Anden sägher Församlinganar.

		IIII. Capitel.
SEdhan sågh iagh, och sij, Een dör wardt vpläten j himmelen, och then första rösten som iagh hörde, såsom en baswn medh migh tala, sadhe, Stijgh här vp, iagh wil wisa tigh huadh skee skal här effter.
	Och strax war iagh j andanom. Och sij, en stool wardt satt j himmelen, och på stolen satt en. Och then ther satt, han war påseende såsom then stenen Jaspis och Sardis, och en regnboghe war om stolen, påseendes såsom en Smaragd, och kring om stolen woro fyra och tiughu stolar, och på the stolar såto fyra och tiwghu Äldste, klädde medh hwijt klädher, och på theras hoffuudh woro gyllene kronor.
	Och aff stolenom vthgingo liungo 

#1507 liwngeeld, tordön och röster, och siw eeldzlampor brunno för stolen, hwilke äro the siw Gudz Andar. Och fram för stolen war såsom itt glashaff, lijkt widh Cristal, och mitt j stolen och kring om stolen, fyra diwr full med öghon, bådhe före och baak. Och thet första diwret war lijkt itt Leyon, och thet andra diwret lijkt enom kalff, och thet tridie diwret hadhe itt ansichte såsom een menniskia, och thet fierde diwret lijkt enom flyghande örn. Och the fyra diwr hadhe hwart thera sex wingar, och the woro vthan och innan full medh öghon. Och hadhe ingen roo dagh eller natt, och sadhe, Heligh, heligh, heligh är HERREN Gudh Alssmechtigh, som war, och som är, och som komma skal.

	Och tå the diwren gåffuo honom prijs, och äro, och tack som satt på stolen, then ther leffuer jfrå ewigheet til ewigheet, föllo the fyra och tiwghu Äldste fram för honom som satt på stolen, och tilbådho then ther leffuer jfrå ewigheet til ewigheet, Och kastadhe sina kronor för stolen, och sadhe, HERRE, tu äst werdigh tagha prijs och äro och krafft, Ty tu haffuer skapat all ting, och för tin wilia skul haffua the warelse, och äro skapt.

		V. Capitel.
OCh iagh sågh j hans höghra hand som satt på stolen, ena book scriffuin innan och vthan, besegld medh siw insigel. Och iagh sågh en starck Ängel, som predicadhe medh högha röst, Hoo är werdigh vpläta bokena, och vpbryta hennes insigel? Och ingen j himmelen, eller på iordenne, eller vnder iordenne kunde vpläta bokena, och icke heller see på henne. Och iagh greet swårligha, at ingen wardt funnen werdigh til at vpläta bokena, och läsa henne, eller see på henne.
	Och en aff the Äldsta sadhe til migh, Grååt icke. Sij Leyonet aff Juda slechte Dauidz root haffuer wunnet, til at vpläta bokena, och vpbryta hennes siw insigel. Och iagh sågh, och sij, mitt j stolen och jbland the fyra diwren, och mitt jbland the Äldsta, stoodh itt Lamb, såsom thet hadhe slachtat warit, och hadhe siw horn, och siw öghon, hwilke äro the siw Gudz Andar sende j all land, och thet kom och toogh bokena vthaff hans höghra hand som satt på stolen.
	Och tå thet hadhe taghet bokena, föllo the fyra diwr, och the fyra och tiwghu Äldste fram för Lambet, haffuandes hwar och en harpor och gyllene skålar fulla med rökwerck, hwilket är the helighas böner, och sungo en ny song, och sadhe, Tu äst werdigh at tagha bokena, och vpläta hennes insigel. Ty tu äst dödhat, och haffuer igenlöst oss medh titt blodh, aff allahanda slechte och tungomål, och folck, och Hedhningar, och haffuer giordt oss wårom Gudhi til Konungar och Prester, och wij skole regnera på iordenne.
	Och iagh sågh, och hörde een röst aff monga Änglar, kring om stolen, och kring om diwren, och kring om the Äldsta, och talet på them war mong sinnom tusende tusend, säyandes medh högha röst, Lambet som dödhat är, thet är werdigt at haffua krafft, och rijkedom, och wijsdom, och starckheet, och äro, och prijs, och loff. Och all creatur som j himmelen äro, och the på iordenne, och the vnder iordenne, och j haffuet, och alt thet vthi them är, hörde iagh säya til honom som satt på stolen, och til Lambet, Loff och ära, och prijs, och krafft jfrå ewigheet til ewigheet. Och the fyra diwren sadhe, Amen. Och the fyra och tiwghu Äldste föllo nedh på sijn ansichte, och tilbådho honom som leffuer jfrå ewigheet til ewigheet.

		VI. Capitel.
#1508
OCh iagh sågh, at Lambet vpbröt itt aff insiglen, Och iagh hörde itt aff the fyra diwren säya, såsom medh tordöns röst, Kom och see. Och iagh sågh, Och sij, en hwijt hest, och then ther på satt, hadh een bogha, Och honom wardt giffuin een krona, och han foor vth til at winna, och få segher.

	Och tå thet vpbröt thet andra insiglet, hörde iagh thet andra diwret säya, Kom och see. Och ther vthgick en annar hest, rödh, och honom som ther på satt, wardt giffuit at han skulle borttagha fridhen aff iordenne, och at the skulle slå sigh jhiäl inbyrdes, Och honom wardt giffuit itt stoort swerd.
	Och tå thet vpbröt thet tridie insiglet, hörde iagh thet tridie diwret säya, Kom och see. Och iagh sågh, Och sij, en swart hest, och then ther satt på honom, hadhe ena wägskål j sinne hand. Och iagh hörde ena röst mitt jbland the fyra diwr, säyandes, Jtt mått hwete om en penning, och try mått biwgg om en penning, och olionne och winet gör ingen skadha.
	Och tå thet vpbröt thet fierde insiglet, hörde iagh thes fierde diwrsens röst säya, Kom och see. Och iagh sågh. Och sij, en black hest, och then som på honom satt, hans nampn war Döden, och heluetet folgde honom effter. Och honom wardt macht giffuin offuer the fyra parter på iordenne, at dödha medh swerd, och medh hunger, och medh dödhen aff the wildiwr på iordenne äro.
	Och tå thet vpbröt thet femte insiglet, sågh iagh vnder Altaret theras siälar som dödadhe woro för Gudz ord skul, och för thet witnesbyrd skul, som the hadhe. Och the ropadhe medh högha röst, och sadhe, HErre, tu som äst heligh

#1509 och sanferdigh, huru lenge dömer tu icke, och hempnas icke wårt blodh på them som boo på iordenne? Och them wardt giffuit hwariom och enom itt hwitt klädhe. Och til them wardt sagdt, at the skulle än nu huilas en liten tijdh, til tess talet bliffue fult aff theras medtienare och brödher, the ther ock skola dödadhe warda såsom ock the.
	Och iagh sågh, at thet vpbröt thet siette insiglet, Och sij, tå wardt en stoor iordbäffuing, och solen wardt swart som en håårsäck, och månen wardt all sammans såsom blodh, och stiernonar föllo aff himmelen nedh på iordena, såsom fikonaträdh sijn fikon nedherslepper, tå thet ristes aff stoort wädher. Och himmelen gick bort, såsom een tilslaghen book, Och all bergh och öyar wordo rörd aff sijn rwm. Och Konungarna på iordenne, och the Öffuerste, och rijke, och Höffuitzmän, och wellighe, och alle eghne, och alle frije fördolde sigh vthi iordkulor, och j bergskreffwor, och sadhe til bergh och klippor, Faller offuer oss och skyler oss, för hans ansichte som sitter på stolen, och för Lambsens wredhe, Ty then store hans wredhes Dagh är kommen, Och hoo kan bestå?

		VII. Capitel.
SEdhan sågh iagh fyra Änglar stå på fyra iordennes hörn, hållandes fyra iordennes wädher, At intet wädher skulle blåsa på iordena, eller på haffuet, eller på någhot trää. Och iagh sågh en annan Ängel vpstigha jfrå solennes vpgång, han hadhe leffuandes Gudz tekn, och ropadhe med högha röst til the fyra Änglar, hwilkom giffuit war skadha 

#1510 göra iordenne och haffuena, och sadhe, Görer icke iordenne skadha, eller haffuena, eller trään, så lenge wij teknom wår Gudz tienare på theras anlete. 
	Och iagh hörde talet på them som teknadhe woro, hundradhe fyra och fyratiyo tusend, som teknadhe woro aff all Jsraels barnas slechter.
	Aff Juda slechte, tolff tusend teknadhe.
	Aff Ruben slechte, tolff tusend teknadhe.
	Aff Gad slechte, tolff tusend teknadhe.
	Aff Asser slechte, tolff tusend teknadhe.
	Aff Nephthali slechte, tolff tusend teknadhe.
	Aff Manasse slechte, tolff tusend teknadhe.
	Aff Simeon slechte, tolff tusend teknadhe.
	Aff Leuj slechte, tolff tusend teknadhe.
	Aff Jsaschar slechte, tolff tusend teknadhe.
	Aff Zabulon slechte, tolff tusend teknadhe.
	Aff Josephs slechte, tolff tusend teknadhe.
	Aff Ben Jamin slechte, tolff tusend teknadhe.
	Sedhan sågh iagh, Och sij, en stoor skare then ingen rekna kunde, aff allom Hedhningom och slechtom och folckom och tungomålom, ståndandes för stolen och för Lambena, klädd j hwijt klädher, och palmar j theras hender, ropandes medh högha röst, och sadhe, Saligheet honom som sitter på stolen wårom Gudhi och Lambena. Och alle Änglar stodho kring om stolen, och the Äldsta, och the fyra diwren, och föllo på sijn ansichte fram för stolen, och tilbådho Gudh, och sadhe, Amen. Loff och ära, och wijsheet, och tack, och prijs, och krafft, och starckheet ware wårom Gudh jfrå ewigheet til ewigheet, Amen.
	Och en aff the Äldsta swaradhe, och sadhe til migh, Hoo äro thenne som vthi the hwita klädher klädde äro? Och hwadhan äro the kompne? Och iagh sadhe til honom, Herre, tu weest thet. Och han sadhe til migh, Thenne äro the som kompne äro vthu stoor bedröffuelse, och haffua twaghet sijn klädher, och giordt them hwijt j Lambsens blodh. Therföre äro the för Gudz stool, och tiena honom dagh och natt vthi hans Tempel. Och then på stolen sitter, skal boo offuer them, The skola intet meer hungra eller törsta, Jcke heller skal solen falla på them, icke heller någhon hete, Ty Lambet som mitt j stolen är, skal regera them, och ledha them til leffuande watukellor, och Gudh skal afftorka alla tårar aff theras öghon.

		VIII. Capitel.
OCh tå thet vpbröt thet siwnde insiglet, wardt een tysta j himmelen widh een halff stund. Och iagh sågh siw Änglar stå för Gudh, och them wordo giffne siw basuner. Och en annar Ängel kom, och stoodh för Altaret, och hadhe itt gyllene rökelsekaar, och honom wardt giffuit mykit rökwerck, På thet han skulle giffua aff all helghons böner på gyllene Altaret, som är för stolenom. Och rökwercksens röök aff helghonens böner, gick vp aff Ängelens hand för Gudh. Och Ängelen toogh rökelsekaret, och vpfylte thet medh eeld aff Altaret, och kastadhe nedh på iordena. Och ther skeedde tordön, röster och liungeeld, och iordbäffuing.
	Och the siw Änglar medh the siw basuner, skickadhe sigh til at basuna. Och then förste Ängelen basunadhe, och wardt itt haghel och eeld bemengt medh blodh, och thet wardt kastat på iordena. Och tridie parten aff trään wardt vpbrend, och alt grönt grääs brann vp.

#1511
	Och then andre Ängelen basunadhe, Och vthi haffuet wardt kastat såsom itt stoort brinnande bergh. Och tridie parten aff haffuet wardt blodh, och tridie parten aff the leffuande creatur som j haffuet woro, bliffuo död, och tridie parten aff skepen förgingos.
	Och then tridie Ängelen besunadhe, Och een stoor stierna föll nedh aff himmelen, brinnande som itt bloss. Och föll vthi tridie parten aff elffuenar, och vthi watukellonar, och stiernonnes nampn kallas Malört. Och tridie parten wendes j Malört, Och monga menniskior bliffuo dödhe aff watnet som förbittrat wardt.
	Och then fierde Ängelen basunadhe, Och tridie parten aff solenne wardt slaghen, och tridie parten aff månan, och tridie parten aff stiernonar, så at tridie parten aff them wardt förmörkrat, och tridie delen aff daghen

#1512 intet skina kunde, och aff nattenne sammalunda. Och iagh såg, och hörde en Ängel som flögh mitt genom himmelen, och sadhe medh högha röst, Wee, wee, wee them som boo på iordenne, för the andra röster aff the tree Änglars basuner, som än nu basuna skola.

		IX. Capitel.
OCh then femte Ängelen basunadhe, Och iagh sågh ena stierno falla aff himmelen på iordena. Och honom wardt giffuin nyckelen til affgrundens brun. Och han vplät affgrundens brun, och ther vpgick en röök, såsom aff en stoor vgn, Och solen och wädhret wordo förmörkrat aff brunzens röök. Och vthu röken komo grässhoppor på iordena, Och them wardt giffuin macht, såsom Scorpioner på iordenne macht haffua. Och wardt sagdt til them, at the icke skulle göra gräset på iordenne skadha, icke heller någhot thet grönt war, icke heller någhot trää, vthan allena menniskionar, the som icke hadhe tekn j sijn anlete. Och them wardt giffuit, at the icke skulle dödha them, vthan at the skulle quelia them j fem månadher, och theras quaal war såsom quaal aff Scorpion, tå han haffuer stunget menniskiona. Och j the daghar skola menniskionar sökia effter dödhen, och skola icke finna honom, Och the skola begära döö, och dödhen skal flyy jfrå them.
	Och the grässhoppor äro lijke the hestar som til krijgs bereedde äro, och på theras hoffuudh såsom kronor gulle lijka, och theras ansichte såsom menniskiors ansichte, Och the hadhe håår såsom quinnohåår, och theras tender woro såsom Leyons, 

#1513 och hadhe pantzar såsom jernpantzar, och bulret aff theras wingar såsom wagns buller, ther monge hestar löpa til krijgs, och hadhe stiertar såsom Scorpioner, och gaddar woro j theras stiertar, och theras macht war til at quelia menniskionar j fem månadher. Och hadhe offuer sigh en Konung, en Ängel aff affgrunden, hwilkens nampn på Ebreisko heter Abaddon, på Grekesko Apollyon. Jtt wee är framfaret, Och sij, här komma än nu tw annor wee effter.
	Och then siette Ängelen basunadhe, och iagh hörde ena röst aff the fyra hörn aff thet gyllene Altaret, som är för Gudz öghon, och sadhe til then siette Ängelen som basunen hadhe, Löös the fyra Änglar som bundne äro vthi then stora elffuen Euphrate. Och the fyre Änglar wordo löse, hwilke bereedde woro til ena stund, til en dagh, til en månat, och til itt åår, at the skulle dödha tridie parten aff menniskionar. Och talet på thet resigh tyghet, war mong sinnom tusende tusend, Och iagh hörde theras taal. Och så sågh iagh ock hestanar j synenne, och the som såto på them, the hadhe glödhande, gohl, och swaffuels pantzar, och hoffuudhen på hestanar woro såsom Leyona hoffuudh, och aff theras munn vthgick eeld, och röök, och swaffuel. Aff thenna tree plåghor wardt dödhat tridie parten aff menniskionar, aff eelden och röken, och swafflet som vthaff theras munn gick, Ty theras macht war j theras munn och j theras stiertar. Och stierterna woro ormom lijke, och hadhe hoffuudh ther the skadha medh giorde.
	Och woro än nu menniskior som icke woro dödhadhe aff thenna plåghor, och icke bätradhe sigh aff sina henders werck, at the icke tilbådho dieffuulskap och affgudhar aff guld, silffuer, koppar, steen och trää, the ther hwarken see kunna, eller höra, eller gå, och icke giorde boot för sitt moord truldom, skörheet och tiuffuerij.

		X. Capitel.
OCh iagh sågh en annan starck Ängel nedherkomma aff himmelen, han war klädd medh en skyy, och en regnboge offuer hans hoffuudh, och hans ansichte såsom solen, och hans fötter såsom eeldzpelare. Och han hade j sinne hand een öpen book, Och han satte sin högra foot på haffuet, och then wenstra på iordena, och ropade medh högha röst, såsom itt rytande Leyon. Och tå han ropadhe, taladhe siw tordöner sina röster. Och tå the siw tordöner talat hadhe sina röster, wille iagh scriffuit them. Tå hörde iagh ena röst aff himmelen, säya til migh Besegla thet the siw tordöner talat haffua, och scriff thet intet.
	Och Ängelen som iagh sågh stå på haffuet och på 

#1514 iordenne, hooff sina hand vp til himmelen, och swoor om honom som leffuer jfrå ewigheet til ewigheet, then ther himmelen skapat haffuer och hwadh ther vthi är, och iordena och hwadh ther vthi är, och haffuet och hwadh ther vthi är, at ingen tijdh skal wara meer, Vthan j the daghar, tå then siwnde Ängelens röst höres, tå han warder basunandes, tå skal Gudz hemligheet fulkompnat warda, såsom han förkunnat hadhe genom sina tienare och Propheter.
	Och iagh hörde åter ena röst aff himmelen tala medh migh, och säya, Gack, och tagh then öpna bokena aff Ängelens hand, som ståår på haffuet, och på iordenne. Och iagh gick til Ängelen, och sadhe, Få migh bokena. Och han sadhe til migh, Tagh bokena och äät vp henne, och hon skal rijffua tigh j buken, men j tin munn skal hon wara sööt som hannogh. Och iagh toogh bokena aff Ängelens hand, och ååt henne vp, Och hon wardt j min munn sööt som hannogh. Och tå iagh hadhe ätit henne, reeff hon migh j buken. Och han sadhe til migh, Tu moste åter prophetera folckom, Hedhningom, och tungomålom, och mongom Konungom.
	Och migh wardt fången een röö såsom en kepp, och migh wardt sagdt, Statt vp, och määl Gudz Tempel och Altare, och the som tilbidhia ther inne. Men then indra Choren aff Templet kasta vth, och määl honom intet, Ty han är giffuin Hedhningomen, Och the skola förtrampa then helgha stadhen, j twå och fyratiyo månadher.

		XI. Capitel.
OCh iagh skal giffua tw minom witnom, och the skola prophetera j tusende twhundradhe och sextiyo daghar, klädde j säcker. Thenne äro tw Olioträä och tw bloss, ståndandes för iorderikes Gudh.
	Och hwar någhor wille göra them skadha, så gåår eelden vthaff theras munn, och förtärer theras fiendar, Och hwar någhor wille göra them ondt, så moste han dödhas. Thenne haffua macht til at igenlyckia himmelen, at intet regnar vthi the daghar, tå the prophetera, och haffua macht offuer watnet, at förwenda thet j blodh, och slå iordena medh allahanda plågho, så offta the wilia.
	Och tå the haffua lychtat sitt witnesbyrd, skal thet Wildiwret som vpstigher aff affgrunden, hålla ena strijdh medh them, och skal offuerwinna them och dödha them. Och theras lekamen skola bliffua liggiandes på gatorna j then stora stadhen, som heter andeligha Sodoma och Egypten, ther wår HErre korssfest är. Och skola någhre aff slechterna och folcken, och tungomålen, och aff Hedningarna, see theras lekamen j tree daghar och en halff, och skola 

#1515 icke wilia tilstädhia theras lekamen leggias j graffuer. Och the på iordenne boo, skola frögda sigh offuer them, och skola glädhias och senda hwar androm gåffuor, Ty thenne twå Propheter twingadhe them som boo på iordenne.
	Och effter tree daghar och en halff, kom lijffzens Ande aff Gudhi vthi them, och he stodho på sina fötter, Och een stoor förskreckelse föll på them som sågho them. Och the hörde een högh röst aff himmelen, säya til them, Stigher hijt vp. Och the stegho vp j himmelen vthi en skyy, och theras owener sågho them. Och j samma stundenne wardt en stoor iordbäffuing, och tiyonde delen aff stadhen föll nedh. Och bliffuo j iordbäffuingen dödadhe siw tusend menniskiors nampn, och the andra wordo förfäradhe, och gåffuo gudhi j himmelen prijs. Thet andra wee gick offuer, och sij, thet tridie wee kommer snart.
	Och then siwnde Ängelen basunadhe, och j himmelen hördes högha röster, the ther sadhe, Thenna werldennes Rike äro worden wår HErras och hans Christs, Och han skal regnera aff ewigheet til ewigheet, Amen. Och the fyra och tiwghu Äldste som för Gudhi på sina stolar såto, föllo på sijn ansichte och tilbådho Gudh, och sadhe, Wij tackom tigh HERRE Alzmechtigh Gudh, tu som äst och warit haffuer, och tilkommande äst, Ty tu haffuer taghit tina stora krafft och regnerat, och Hedhninganar äro wredhe wordne. Och tijn wredhe är kommen, och the dödhas tijdh, at the skola dömas, och at tu skalt löna tina tienare, Propheter och helghon, och them som fruchta titt nampn, små och stora, och förderffua them som iordena förderffuat haffua.
	Och Gudz Tempel wardt vplåtet j himmelen, och hans Testamentz Arck wardt seedd j hans Tempel, Och ther skeedde liwngeeld och röster, och tordöner, och iordbäffuing, och stoort haghel.

		XII. Capitel.
OCh j himmelen syntes itt stoort tekn, Een quinna beklädd med solenne, och månen vnder hennes fötter, och på hennes hoffuudh een krona aff tolff stiernor. Och hon war haffuande, ropadhe och pintes medh barn, och hadhe stoort qual til at föda.
	Och så syntes itt annat tekn j himmelen, och sij, en stoor rödh drake, som hadhe siw hoffuudh och tiyo horn, Och på hans hoffuudh siw kronor, och hans stiert droogh tridie parten aff himmelens stiernor, och kastadhe them nedh på iordena.
	Och draken stoodh för quinnonne som födha skulle, På thet, när hon födt hadhe, skulle han vpäta hennes barn. Och hon födde itt swenbarn, 

#1516 som regera skulle alla Hedhningar medh jernrijss. Och hennes barn wardt borttaghet til Gudh och til hans stool. Och quinnan flydde vthi öknena ther hon rwm hadhe, bereedt aff Gudhi, at hon ther födhas skulle j tusende twhundradhe och sextiyo daghar.
	Och thet wardt een stoor strijdh j himmelen, Michael och hans Änglar stridde medh Drakan, och Draken stridde och hans Änglar, och the wunno intet, Och theras rwm wardt icke meer funnet j himmelen. Och then store Draken, then gamle Ormen, then ther heter dieffuul och Satanas, wardt vthkastat, then ther bedragher hela werldena, och han wardt kastat på iordena, och hans Änglar wordo ock bortkastadhe medh honom.
	Och iagh hörde een stoor röst som sadhe j himmelen. Nu är wår Gudz saligheet, och krafft, och Rike, och macht, hans Christs worden, effter wåra brödhers beklaghare är förkastat, then them beklagadhe för Gudh dagh och natt. Och the wunno honom för Lambsens blodh skul, och för thes witnesbyrdz ord skul, och the haffua icke elskat sitt lijff alt in til dödhen. Therföre glädhens j himlar, och the som boo j them. Wee them som boo på iordenne och på haffuet, Ty dieffuulen stigher nedh til idher, och haffuer een stoor wredhe, wetandes, at han icke long tijdh haffuer.
	Och tå Draken sågh, at han förkastat war på iordena, förfolgde han quinnona, som swenbarnet födt hadhe. Och quinnonne wordo giffne twå wingar, såsom aff en stoor örn, at hon skulle flygha vthi öknena vthi sitt rwm, ther hon födhes en tijdh, och twå tijdher, och en halff tijdh, jfrå Ormsens ansichte. Och Ormen sputadhe vthu sin munn watn såsom en ström effter quinnona, På thet han skulle fördrenckia henne. Men iorden halp quinnonne, och vplät sin munn, och vpswalgh strömen som Draken aff sin munn vthsputat hadhe. Och Draken wardt wreedh på quinnona, och gick bortt, at han skulle örligha medh the andra aff hennes sädh, the som hålla Gudz bodh, och haffua Jesu Christi witnesbyrd. Och han stoodh på haffzens sand.

		XIII. Capitel.
OCh iagh sågh itt Wildiwr vpstigha vthu haffuet, thet hadhe siw hoffuudh och tiyo horn, och på thes horn tiyo kronor, och på thes hoffuudh hädhelsens nampn. Och Wildiwret som iagh sågh, thet war lijkt enom Pardel, och thes fötter såsom Biörnafötter, och thes munn såsom Leyons munn. Och Draken gaff thy sina krafft, och sin stool, och stora macht. Och iagh sågh itt aff hans hoffuudh, såsom sarghat til dödz, och thes dödzsåår wardt igenläkt. Och hela iorden förundradhe sigh på Wildiwret, och tilbådho Drakan, som Wildiwrena hadhe macht giffuit, och the tilbådho Wildiwret, säyandes, Hoo är Wildiwret lijk? Eller hoo förmå strijdha emoot thy?
	Och thy wardt giffuit en munn, til at tala stoor ting och hädhelse, och thy wardt giffuit macht, til at bruka sigh j twå och fyratiyo månadher. Och thet vplyffte sin munn, til at tala hädhelse emoot Gudh, til at hädha hans nampn och hans Tabernakel, och them som boo j himmelen. Och thy wardt medhgiffuit strijdha medh helghonen, och winna them. Och thy wardt giffuin macht offuer all slechter, och folck, och tungomål, och Hedhningar, Och alle the som på iordenne boo, tilbådho thet, hwilkas nampn icke scriffuen äro j Lambsens lijffz book, hwilket dödhat är jfrå werldennes begynnelse. Then ther öra haffuer, han höre. Then ther ledher j fängelse, han skal gå j fängelse. Then ther dräper medh swerd, han moste dödhas medh swerd. Här är the helighas tolamodh och troo.

#1517
	Och iagh sågh itt annat Wildiwr vpstigha vthu iordenne, och thet hadhe tw horn lijka som Lambet, och thet taladhe som Draken, Och thet gör alla thes första Wildiwrsens macht, j thes åsyyn, Och thet kommer iordena och them ther på boo, til at tilbidhia thet första Wildiwret, hwilkes dödzsåår igenläkt war. Och thet gör stoor tekn, så at thet ock läter eeld falla nedh aff himmelen på iordena j menniskiors åsyyn, Och thet bedragher them som boo på iordenne, för the tekn skul som thy giffuin äro, at göra för Wildiwret, säyandes til them som boo på iordenne, at the skola göra Wildiwrena, som sarghat war aff swerd, och war leffuande wordet, itt belete.
	Och thy wardt giffuit, at thet skulle giffua Wildiwrens belete anda, och at Wildiwrens belete skulle tala, och så bestellat, at huilke som helst icke tilbådho Wildiwrens belete, skulle dödhas. Och thet lät alla, små och stora, rijka och fattigha, friya och eghna tagha wedhertekn vthi theras höghra hand, eller på theras anlete, at ingen skal må köpa eller sälia, vthan then ther haffuer wedherteknet, eller Wildiwrens nampn, eller thes nampns taal. Här är wijsdomen. Then ther förstånd haffuer, han rekne Wildiwrens taal, Ty thet är eens menniskios taal, Och thes taal är sexhundrat sextiyo och sex.

		XIIII. Capitel.
OCh iagh sågh, och sij, Jtt Lamb stoodh på Zions bergh, och medh thy hundradhe fyra och fyratiyo tusend, the hadhe thes Fadhers nampn bescriffuit på sijn anlete. Och iagh hörde ena röst aff himmelen, såsom aff itt stoort watn, och såsom ena röst aff en stoor tordön. Och rösten som iagh hörde, war såsom harpolekares, the ther leekte på sina harpor. Och the sungo såsom en ny song för stolen, och för the fyra diwren, och för the Äldsta. Och ingen kunde lära then songen, vthan the hundradhe fyra och fyratiyo tusend, som köpte äro aff. iordenne. Thenne äro the, som medh quinnor icke besmittadhe äro, Ty the äro Jungfrwr, och fölia Lambet ehwart thet gåår. Thenne äro köpte jfrå menniskionar, til en förstling Gudhi och Lambena, och j theras munn är intet swek funnet, Ty the äro vthan smitto för Gudz stool.
	Och iagh sågh en annan Ängel flygha mitt genom himmelen, han hadhe itt ewigt Euangelium, thet han förkunna skulle them som på iordenne boo, och allom Hedhningom, och slechtom, och tungomålom, och folckom, 

#1518 och sadhe medh högha röst, Fruchter Gudh, och giffuer honom äro, Ty stunden är kommen til hans Doom, och tilbedher honom, som haffuer giordt himmel och iord, haffuet och watukellonar. Och en annar Ängel folgde effter, och sadhe, Fallen, fallen är then store stadhen Babylon, Ty han haffuer dricka giffuit allom Hedhningom aff wredhennes wijn sins bolerijs.

	Och tridie Ängelen folgde them, och sadhe medh högha röst, Huar någhor tilbedher Wildiwret, och thes belete, och tagher thes wedhertekn på sitt anlete, eller på sijn hand, han skal ock dricka aff Gudz wredhes wijn, thet inskenckt och klart är j hans wredhes kalk, och han skal warda plåghat medh eeld och swaffuel j helgha Änglars åsyyn, och j Lambsens åsyyn. Och röken aff theras plågho, skal vpstigha aff ewigheet til ewigheet. Och the haffua huarken dagh eller natt roo, som tilbidhia Wildiwret och thes belete, och ther någhor taghet haffuer thes nampns wedhertekn. Här är the helighas tolamodh, Här äro the som hålla Gudz bodh och Jesu troo.
	Och iagh hörde ena röst aff himmelen, säya til migh, Scriff, Salighe äro the dödhe, som j HErranom döö här effter, Ja, Anden sägher, at the skola hwila sigh jfrå sitt arbete, Ty theras gerningar fölia them effter.
	Och iagh sågh, och sij, en hwijt skyy, och på skynom satt en, som lijk war menniskionnes Son, och hadhe på sitt hoffuudh ena gulkrono, och j hans hand en hwass liye. Och en annar Ängel kom vthu Templet, och ropadhe medh högha röst til then som satt på skynom, Hugg til medh tin

#1519 liya, och skäär, Ty tijdhen är tigh kommen, at tu skalt skära, ty sädhen på iordenne är torr worden. Och han som satt på skyyn, högg til medh sin liya på iordena, och iorden wardt affskoren.
	Och en annar Ängel kom vthu Templet som j himmelen är, then ock en hwass liya hadhe. Och en annar Ängel kom vthu Altaret, then macht hadhe offuer eelden. Och ropadhe medh högha röst til honom som hadhe then hwassa liyan, och sadhe, Hugg til medh tin hwassa liya, och skäär vp wijnquistanar på iordenne, Ty hennes wijnbär äro moghen. Och Ängelen högg til medh sin skarpa liya på iordena, och skaar vp wijngårdanar på iordenne, och kastadhe them vthi Gudz wredhes stora press. Och wardt pressen trampat vthan stadhen, och blodhet gick vth aff pressen, alt in til betzlen på hestanar, vthoffuer tusende sexhundrat stadier wägs.

		XV. Capitel.
OCh iagh sågh itt annat tekn j himmelen, stoort och vnderlighit, Siw Änglar som hadhe siw the yttersta plåghor, Ty medh them är fulkompnat Gudz wredhe. Och iagh sågh såsom itt glasshaaff beblandat medh eeld, och them stå på samma glasshaaff, som segher wunnet hadhe på Wildiwret och thes belete, och wedhertekn, och på thes nampns taal, Och the hadhe Gudz harpor, och sungo Mosi Gudz tienares song, och Lambsens song, säyandes, Stoor och vnderligh äro tijn werck, HERRE Gudh alzwolligh retferdighe och sanne äro tine wäghar, tu helghonens Konung. Hoo skulle icke  fruchta och prijsa titt nampn, HERRE? Ty tu äst allena heligh, och alle Hedhningar skola komma och tilbidhia j tijn åsyyn, Ty tine domar äro vppenbare wordne.

	Sedhan sågh iagh, och sij, Witnesbyrdzens Tabernakels Tempel wardt öpnat j himmelen, och gingo ther vth aff Templet the siw Änglar som the siw plåghor hadhe, klädde vthi reen, hwijt lijnklädher, och vmgiordadhe kring om bröstet medh gyllene belte. Och itt aff the fyra diwren, gaff the siw Änglar siw gyllene skålar, fulla medh Gudz wredhe, then ther leffuer aff ewigheet til ewigheet. Och Templet wardt vpfylt medh röök aff Gudz herligheet, och aff hans krafft, och ingen kunde gå in j Templet, til tess the siw plåghor, som the siw Änglar hadhe, fulkompnadhe wordo.

#1520
		XVI. Capitel.
OCh iagh hörde ena stora röst vthu Templet, Then sadhe til the siw Änglar, Gåår, och vthgiwter the Gudz wredhes skålar på iordena.
	Och then förste Ängelen gick åstadh, och gööt sina skåål vth på iordena, och thet wardt itt ondt och skadhelighit såår på menniskiomen, the som Wildiwrsens wedhertekn hadhe, och på them som tilbådho thes belete.
	Och then andre Ängelen gööt vth sina skåål j haffuet. Och thet wardt såsom eens dödz manz blodh, och alt thet lijff hadhe j haffuet, bleff dödt.
	Och then tridie Ängelen gööt vth sina skåål j elffuenar, och j watukellonar, och thet wardt blodh. Och iagh hörde en Ängel säya, Retferdigh ästu HERRE, som äst, och warit haffuer, och heligh, at tu thetta dömdt haffuer. Ty the haffua vthgutit helghonens och Propheternars blodh, och blodh haffuer tu ock giffuit them dricka, Ty the äro thes werde. Och iagh hörde en annan Ängel säya, Ja HERRE Gudh alzwolligh, sanne och rette äro tine domar.
	Och then fierde Ängelen gööt vth sina skåål j solena, och honom wardt giffuit at plågha menniskionar medh heta aff eeld. Och menniskionar wordo brinnande vthi stoor heta, Och the hädde Gudz nampn som machtena hadhe offuer thenna plåghor, och giorde inga syndabätring, at the måtte giffuit honom äro.
	Och then femte Ängelen gööt vth sina skåål på Wildiwrsens stool, och thes Rike wardt förmörkrat, och the sönderbitto sina tungor för werck skul, och hädde Gudh j himmelen för sin werck och sijn såår skul, och bätradhe sigh intet aff sina gerningar.
	Och then siette Ängelen gööt vth sina skåål, på then stora elffuena Euphraten, Och watnet borttorkadhes, På thet wäghen skulle beredhas för the Konungar östan effter. Och iagh sågh vthu Drakans munn, och vthu Wildiwrsens munn, och vthu then falska Prophetens munn, vthgå tree orena andar såsom paddor. Och thet äro dieffuulsens andar, som tekn göra, och vthgå til Konunganar på hela iordenne, at församla them til strijdz, på then stora alzwolligha Gudz dagh. Sij, iagh kommer som tiuffuen pläghar komma, Saligh är then som wakar och förwarar sijn klädher, at han icke gåår naken, och the få see hans skam. Och han församladhe them på itt rwm, thet heter på Ebreisko Harmagedon.
	Och then siwnde Ängelen gööt vth sina skåål j wädhret, och gick een stoor röst vthaff himmelen jfrå stolen, som sadhe, Thet är giordt. Och thet wardt liungeeld, och röster, och tordön, och stoor iordbäffuing, sådana at thes lijke icke warit hadhe, sedhan menniskionar på iordenne warit hadhe, sådana iordbäffuing, så stoor. Och then store stadhen wardt j tree delar, och Hedhninganars städher föllo. Och then stora Babylon kom j åminnelse för Gudhi, at han wille giffua honom kalken aff sinne grymma wredhes wijn. Och alla öyar flydde, och berghen funnos intet. Och stoort haghel såsom en Centener, kom nedher aff himmelen på menniskionar. Och menniskionar hädde Gudh, för then stora plågho aff haglet, Ty thes plågha war ganska stoor.
		XVII. Capitel.
#1521
OCh kom en aff the siw Änglar som hadhe the siw skålar, och taladhe medh migh, och sadhe til migh, Kom, iagh wil wisa tigh then stora skökionnes fördömelse, som sitter på mykin watn, medh hwilka Konunganar på iordenne bolat haffua, och the ther på iordenne boo, äro druckne wordne aff hennes bolerijs wijn. Och han förde migh j Andanom vthi öknena. Och iagh sågh quinnona sittia på itt rosenfergho Wildiwr, thet war fult medh hädhelse nampn, och hadhe siw hoffuudh och tiyo horn. Och quinnan war klädd medh purpur och rosenfergho, och offuergylt medh gull och ädhla stenar, och perlor, och hadhe en gyllene kalk j sinne hand, full medh styggelse, och sins bolerijs oreenligheet. Och på hennes anlete scriffuit thet nampn, Hemligheet, then stora Babylon, modhren til bolerij och til styggelse på iordenne. Och iagh sågh quinnona drukna aff helghonens blodh, och aff theras blodh som Jesu witne woro. Och iagh förundradhe migh stoorligha tå iagh sågh henne.
	Och Ängelen sadhe til migh, Hwj förundrar tu tigh? Jagh wil säya tigh hemligheten om thenna quinnona, och om Wildiwret som bäär henne, och haffuer siw hoffuudh och tiyo horn. Wildiwret som tu haffuer seedt, haffuer warit, och är icke, och thet skal åter vpkomma vthaff affgrunden, och skal gå vthi fördömelse, Och the som på iordenne boo, skola förundra sigh, hwilkas nampn icke scriffuen äro j lijffzens book jfrå werldennes begynnelse, tå the see Wildiwret som haffuer warit, och icke är, ändoch thet är. Och här är sinnet, ther wijsdom tilhörer.
	The siw hoffuudh äro siw bergh, ther quinnan sitter vppå, och thet äro siw Konungar. Fem äro falne, en är, och then andre är icke än nu kommen, Och när han kommer, skal han icke lenge bliffua. Och Wildiwret som haffuer warit, och icke är, then är then ottonde, och han är vthaff the siw, och han gåår vthi fördömelse. Och the tiyo horn som tu seedt haffuer, äro tiyo Konungar, som än nu icke haffua fååt Rike, vthan skola såsom Konungar på een stund få macht medh Wildiwret. Thenne haffua alle itt rådh, och skola giffua Wildiwrena sina macht och krafft. The skola strijdha medh Lambena, och Lambet skal winna them, Ty thet är en Herre offuer alla Herrar, och en Konung offuer alla Konungar, och medh thy äro the vthkalladhe, och vthkoradhe och troghne.
	Och han sadhe til migh, Watnet som tu sågh, ther skökian sitter på, är folck och skarar, och Hedhningar, och tungomål. Och the tiyo horn som tu seedt haffuer på Wildiwret, skola hata skökiona, och leggia henne ödhe och 

#1522 naken, och the skola vpäta hennes kött, och brenna henne vp j eeld, Ty Gudh haffuer giffuit them j hiertat, at the skola göra thet honom behagar, och göra alle ena mening, at the skulle giffua Wildiwrena Riket, til tess Gudz ord warda fulkompnat. Och quinnan som tu seedt haffuer, är then stora stadhen, som Rike haffuer offuer iordennes Konungar.

		XVIII. Capitel
OCh sedhan sågh iagh en annan Ängel komma nedher aff himmelen, then stora macht hadhe, och iorden wardt vplyst aff hans klarheet. Och han ropadhe medh macht och högha röst, säyandes, Fallen, Fallen är then stora Babylon, och är worden dieffla boning, och alla orena Andars behåll, och alla orena och ohyggeligha foglars behåll, Ty alle Hedhningar haffua drucket aff wredhennes wijn hennes bolerijs, och Konunganar på iordenne, haffua bolat medh henne, och köpmännenar på iordenne, äro rijke wordne aff hennes stora wellust.
	Och iagh hörde ena andra röst aff himmelen, som sadhe J mitt folck, gåår vth jfrå henne, at j icke deelachtighe warden j hennes synder, och at j icke fåån någhot aff hennes plåghor, Ty hennes synder reckia alt vp j himmelen, Och HErren haffuer draghet til minnes hennes oretferdigheter. Betaler henne, såsom hon haffuer betalat idher, och görer henne dobbelt effter hennes gerningar. Och medh samma kalk som hon haffuer skenckt idher, skencker henne dobbelt. Så mykit hon sigh haffuer herligha hållet och j wellust warit, så mykit skencker henne pino och grååt. Ty hon sägher j sitt hierta, Jagh sitter, och är een Drotning och icke änkia, och haffuer ingen sorgh. Therföre skola hennes plåghor komma på en dagh, dödh, grååt och hunger, och hon skal warda vpbrend j eeld, Ty HErren Gudh är starck, som henne döma skal.
	Och iordennes Konungar skola gråta henne, och beklagha sigh offuer henne, the som medh henne bolat, och j wellust leffuat haffua, tå the få see röken aff hennes brand, Och skola stå longt jfrå för hennes plåghos redhogha skul, och säya, Wee, wee then stora stadhen Babylon, then starcka stadhen, Ty vthi een stund är tin doom kommen. Och köpmännenar på iordenne skola gråta och sörya widh sigh sielffua, at ingen köper theras waror

#1523 meer, gull och silffuer, och ädhla stenar, och perlor och silke, och purpur och skarlakan, och alt Thynen trää, och all kärill aff Elpenbeen, och all kärill aff kostelighit trää, och aff koppar, och jern, och marmor, och kaneel, och timian, och saluo, och rökelse, och wijn, och olio, och semlor, och hwete, och booskap, och fåår, och hestar, och wagnar och kroppar och menniskiors siälar.
	Och the äple som tijn siäl begärar, äro bortkomen jfrå tigh, och alt thet fett och herlighit war, är förgånget jfrå tigh, och tu skalt icke nu finnat här effter. Köpmännenar som sådana waror plägha haffua, och äro rijke wordne aff honom, skola stå longt jfrå för reddhogha skul aff hans plågho, gråta och sörya, och säya, Wee, wee then stora stadhen, som medh silke och purpur, och skarlakan beklädd war, och offuergylt war medh gull och ädhla stenar och perlor, Ty vthi eenne stund äro förödde sådana rijkedomar.
	Och alle Skepare, och alle the som på skepen wistas, och siömän, och the som til siöös handla, stodho longt jfrå, och ropadhe tå the sågho röken aff hans brand, säyandes, Hwar är thens stora stadzens lijke? Och the kastadhe mull på sijn hoffuudh, och ropadhe gråtandes och söryandes, och sadhe, Wee, wee then stora stadhen j hwilkom alle äro rijke wordne, som j haffuet haffua hafft sijn skep aff hans waror, Ty vthi een stund är han ödhe worden.
	Frögda tigh offuer honom himmel, och j helghe Apostlar och Propheter, Ty Gudh haffuer dömdt idhar doom på honom. Och en starck Ängel toogh vp en stoor steen som en quernsteen, och kastadhe j haffuet, och sadhe, Medh sådana hastigheet skal förkastat warda then store stadhen Babylon, och han skal icke nu meer warda funnen. Och harparers röst, och songarers, och piparers, och basunarers röst skal icke meer hörd warda j tigh, och alle handwercks män ehwadh handwerck thet är, skola icke meer warda fundne j tigh. Och quernaröst skal icke meer höras j tigh, och liws på liwsastaka skal icke meer lysa j tigh, och Brudgummas och Brudz röst skal icke meer hörd warda j tigh. Ty tine köpmän woro Förstar på iordenne, Ty j tinom truldom haffua alle Hedningar wille farit, och j honom wardt funnen Propheternars och Helghonens blodh, och allas theras som dräpne äro på iordenne.

		XIX. Capitel.
SEdhan hörde iagh såsom een stoor röst, aff en stoor skara j himmelen, som sadhe, Haleluia. Saligheet och prijs, ära och krafft ware Gudhi wårom HErra, Ty hans domar äro sanne och rette, Ty han haffuer dömdt om then stora skökion, then medh sitt bolerij haffuer förderffuat iordena, och haffuer hempnat sina tienares blodh vthu hennes hand. Och åter sadhe the Haleluia. Och röken gick vp aff ewigheet til ewigheet. Och the fyre och tiwghu Äldste och the fyra diwr, föllo nedher och tilbådho Gudh som satt på stolen, och sadhe, Amen, Haleluia. Och een röst gick aff stolen, och sadhe, Loffuer wår Gudh, j alle hans tienare, och j som fruchten honom, bådhe små och store.
	Och iagh hörde ena röst aff en stoor skara, och såsom een röst aff mykit watn, och såsom een röst aff stoor tordön, säya, Haleluia, Ty wår HERRE Alzmechtigh Gudh haffuer intaghet Riket. Lät oss glädhias och frögdas, och giffua honom äro, Ty Lambsens bröllop är kommet, och thes hustru haffuer sigh tilreedt. Och henne wardt giffuit at klädha sigh vthi reent och skinande silke (Men silket är Helghonens retferdigheet) Och 

#1524 han sadhe til migh, Scriff, Salighe äro the som kalladhe äro til Lambsens natward. Och han sadhe til migh, Thenna äro sann Gudz ord. Och iagh föll för hans fötter, at tilbidhia honom, Och han sadhe til migh, See til at tu thet icke gör, Ty iagh är tin och tina brödhers medtienare, som Jesu witnesbyrd haffua, Tilbedh Gudh (Ty Jesu witnesbyrd är Propheties Ande)
	Och iagh sågh himmelen öpen, och sij, En hwijt hest, och then som satt på honom, han heet Trofast och Sanferdigh, och han dömer och strijdher medh retferdigheet. Och hans öghon såsom eeldzloghe, och på hans hoffuudh monga kronor, och hadhe itt nampn scriffuit thet ingen kende, vthan han sielffuer. Och han war klädd j itt klädhe, som med blodh bestenckt war, och hans nampn heter, Gudz ord. Och honom effterfolgde then häär som j himmelen är, medh hwijta hestar, klädde vthi hwitt och reent silke. Och vthu hans munn vthgick itt skarpt tweäggiat swerd, at han ther medh skal slå Hedhninganar, Och han skal regera them medh jernrijss. Och han trampar Alzmechtigh Gudz grymma wredhes press, och han haffuer på sijn klädher och på sina lend itt nampn, scriffuit altså, Konung offuer alla Konungar, och Herre offuer alla Herrar.
	Och iagh sågh en Ängel stå j solenne, och han ropadhe medh högha röst, och sadhe til alla foglar som flugho vnder himmelen, Kommer, och församlens til then stora Gudz natward, at j skolen äta Konunganars kött, och Höffuitzmännenars kött, och the starckas kött, och hestars kött, och theras kött som sittia på them, och allas theras kött som frij och eghne äro, och bådhe små och storas kött.
	Och iagh sågh Wildiwret, och iordennes Konungar och theras härar församladha, til at hålla ena strijdh medh honom som satt på hesten, och medh hans häär. Och Wildiwret wardt fonget, och medh thy then falske Propheten som tekn giorde för thy, medh hwilko han bedroogh them, som togho Wildiwrsens wedhertekn, och them som tilbådho thes belete. Thenne twå wordo leffuande kastadhe vthi en brinnande siö, som brann medh swaffuel. Och the andre wordo dräpne medh hans swerd, som satt på hesten, thet vthu hans munn gick, Och alle foglar wordo mättadhe aff theras kött.

#1525
		XX. Capitel.
Och iagh sågh en Ängel nedherkomma aff himmelen, han hadhe nykelen til affgrunden, och ena stora kädhio j sinne hand. Och han greep Drakan then gamla Ormen, som är Dieffuulen och Satan, och bandt honom j tusende åår, och kastadhe honom vthi affgrunden, och lät åter om honom, och besiglde ther offuan vppå, at han icke meer bedragha skulle Hedhninganar, til tess fulkompnat wordo tusende åår, och sedhan moste han löös warda til någhon liten tijdh.
	Och iagh sågh stolar, och the såto på them, och them wardt giffuin doom, och theras siälar som halsshugne woro för Jesu witnesbyrd, och för Gudz ord skul. Och the ther icke tilbådho Wildiwret eller thes belete, Ey heller togho thes wedhertekn på sijn anlete, eller j sina hender, och the leffde och regneradhe medh Christo j tusende åår. Men the andre dödhe fingo icke lijff igen, til tess tusende åår fulkompnat wordo. Thenna är then första vpståndelsen.
	Saligh och heligh är then som deel haffuer vthi första vpståndelsen, offuer them haffuer then andre dödhen ingen macht, vthan the warda Gudz och Christi Prester, och skola regnera medh honom j tusende åår. Och tå tusende åår fulkompnat äro, warder Satanas löös vthu sijn fängelse, och skal vthgå til at bedragha Hedhninganar, som äro på fyra iordennes parter, Gog och Magog, På thet han skal församla them j strijdh, hwilkas taal är såsom sanden j haffuet. Och the gåffuo sigh vppå iordennes breedheet, och kringhwerffde Helghonens läghre, och then elskeligha stadhen. Och nedher aff himmelen föll eeld aff Gudhi, och förtärde them. Och dieffuulen som them bedraghet hadhe, wardt kastat vthi then brinnande siön och swafflet, ther bådhe Wildiwret och then falske Propheten, skola plåghas dagh och natt, jfrå ewigheet til ewigheet.
	Och iagh sågh en stoor hwijt stool, och en sittia på honom, för huilkens ansichte flydde iord och himmel, och them wardt intet rwm funnet. Och iagh sågh the dödha stora och små, stå j Gudz åsyyn, och bökerna wordo vplätne. Och een annor book wardt vpläten, som är lijffzens. Och the dödhe wordo dömde, effter som scriffuit war j bökerna, effter theras gerningar. Och haffuet gaff igen the dödha, som ther vthi woro, och dödhen och heluetet gåffuo igen the dödha, som vthi them woro, och thet bleff dömdt om hwar och en effter theras gerningar. Och heluetet och dödhen wordo kastadhe vthi then brinnande siön. Thenne är then andre dödhen. Och then 

#1526 ther icke wardt funnen scriffuen j lijffzens book, han wardt kastat j then brinnande siön.

		XXI. Capitel.
Och iagh sågh en ny himmel och een ny iord, Ty then första himmelen och then första iorden förgingos, och haffuet är icke meer. Och iagh Johannes sågh then helgha stadhen, thet nyia Jerusalem nedherkomma aff himmelen, jfrå Gudhi, tilreedd, såsom een prydd Brudh til sin man. Och iagh hörde ena stora röst aff stolen säya, Sij, Gudz Tabernakel jbland menniskionar, och han skal boo medh them, och the skola wara hans folck, och sielffuer Gudh medh them, skal wara theras Gudh. Och Gudh skal afftorka alla tårar aff theras öghon, och ingen dödh skal sedhan wara, icke heller grååt, icke heller roop, icke heller någhon werck warder meer. Ty thet första är förgånget. Och then ther satt på stolen, sadhe, Sij, iagh gör all ting ny. Och han sadhe til migh, Scriff, Ty thenna ord äro wiss och sann.
	Och han sadhe til migh, Thet är giordt. Jagh är A och O, begynnelsen och enden, Jagh skal giffua honom som törster aff leffuande watnens kello förgeffues. Then som winner, han skal alt thetta få ägha, och iagh skal wara honom hans Gud, och han skal wara min son. Men them reddom, och otroghnom, och gruffuelighom, och mandråparom, och bolarom, och trulkarlom, och affgudhadyrkarom, och allom lögnachtighom, theras deel skal wara vthi then siön som brinner med eeld och swaffuel, Huilket är then andre dödhen.
	Och til migh kom en aff the siw Änglar, som hadhe siw skålar fulla medh the siw ytersta plåghor, och han taladhe medh migh, och sadhe, Kom, och iagh wil wisa tigh Brudhena Lambsens hustru. Och han förde migh j andanom på itt stoort och högt bergh, och wijste migh then stora stadhen thet helgha Jerusalem, nedherkomma aff himmelen jfrå Gudh, och hadhe Gudz herligheet. Och hans liws war lijka som then alraädhlasta stenen, en klar Jaspis. Och han hadhe en stoor och högh mwr, then ther tolff portar hadhe, och j portanar tolff Änglar, och inscriffuen nampn, hwilken äro the tolff Jsraels söners slechters nampn. Östan til tree portar, Nordan til tree portar, Sunnan til tree portar, Westan til tree portar. Och stadzmuren hadhe tolff grundwalar, och j them the tolff Lambsens Apostlars nampn.

#1527
	Och then som taladhe medh migh, hadhe ena gyllene röö, ther han medh mäla skulle stadhen och hans portar, och hans mwr. Och stadhen ligger fyrkant, Och hans lengd är så stoor som breedden. Och han mälte stadhen medh gyllene röön, tolff tusend stadier. Och hans lengd och breedd och högd äro lijka. Och han mälte hans mwr hundhradhe fyra och fyratiyo alnar, effter eens menniskios mått som Ängelen hadhe. Och hans mwrs bygning war aff Jaspis, men sielffue stadhen aff klart gull, lijk widh reent glass. Och stadzmwrens grundwalar woro prydde medh all dyrbar steen. Första grundwalen war en Jaspis, Then andre en Saphir, Then tridie en Calcedonier, Then fierde en Smaragd, Then femte en Sardonyx, Then siette en Sardis, Then siwnde en Chrysolit, Then ottonde en Berill, Then niyonde en Topazier, Then tiyonde en Chrysoprass, Then elloffte en Hyacinth, Then tolffte en Amethist.
	Och the tolff portar, woro tolff perlor, hwar för sigh, Och hwar port war aff eenne perlo, och stadzens gator woro klart gull, såsom genomskinande glass. Och iagh sågh ther intet Tempel vthi, Ty HErren alzwolligh Gudh är Templet ther vthi, och Lambet. Och stadhen behöffuer icke sool eller måna, at the skola lysa ther vthi, Ty Gudz herligheet vplyser honom, och hans liws är Lambet. Och Hedhninganar som salighe warda, skola wandra j hans liws, och Konunganar på iordenne skola föra sina herligheet in vthi honom. Och hans portar lätas intet til om daghen, Ty ther warder ingen natt.  Ther skal intet inkomma som besmittelighit är, eller thet styggelse gör och lögn, Vthan the som scriffne äro j Lambsens leffuande book.

		XXII. Capitel.
OCh han wijste migh ena klara elff medh leffuande watn, klaar som Crystall, then gick jfrå Gudz stool och Lambsens, mitt vppå hans gator. Och på bådha sidhor widh elffuena stoodh lijffzens trää, bärandes tolff fåll frucht, och baar sina frucht alla månadher, Och löffuen aff trädh tiente til Hedhninganars helbregdo. Och intet förbannat skal wara meer, vthan Gudz och Lambsens stool, skal bliffua ther vthi, och hans tienare skola honom tiena, och the skola see hans ansichte, och hans nampn skal wara på theras anlete. Och natt bliffuer icke meer, och the behöffua icke liws, icke heller solennes liws, Ty HErren Gudh vplyser them, och the skola regnera jfrå ewigheet til ewigheet.
	Och han sadhe til migh, Thenna ord äro wiss och sann, Och Gudh the helgha Propheters HErre sende sin Ängel, at wijsa sina tienare hwadh skee skal innan kortt tijdh, Och sij, iagh kommer snarligha. Saligh är then som håller Prophetiennes ord j thesso book. Och iagh är Johannes som hörde och sågh thetta. Och sedhan iagh hadhe thet hördt och seedt, föll iagh nedh at tilbidhia för Ängelens fötter, som migh thetta wijste. Och han sadhe til migh, See til at tu gör thet icke, Ty iagh är tin medhtienare och tina brödhers Propheternars, och theras som hålla thenna books ord, Tilbedh Gudh.
	Och han sadhe til migh, Besegla icke thenna Propheties ord j thesso book. Ty tijdhen är när. Then som onder är, han ware onder. Och then som oreen är, han ware oreen. Men then som from är, han warde än nu fromare, Och then heligh är, warde än nu helighare. Och sij, iagh kommer snart, och mijn löön medh migh, til at wedhergella hwariom och enom såsom hans gerning är. Jagh är A och O, then förste och then sidste, begynnelsen och

#1528 enden. Salighe äro the som hålla hans bodh, På thet theras macht skal wara j lijffzens trää, och ingå genom portanar j stadhen. Ty vthan til äro hundar och trulkarlar, och bolare, och mandråpare, och affgudhadyrckare, och alle the som elska och göra lögnen.
	Jagh Jesus sende min Ängel, at han skulle betygha idher thetta j Församlinganar, Jagh är aff Dauidz root och slechte, een klaar morghonstierna. Och Anden och Brudhen säya, Kom. Och then thet hörer, han säye, Kom. Och then ther törster, han komme, Och then ther wil, han taghe lijffzens watn för intet.
	Men iagh betyghar hwar och en som hörer Prophetiennes ord j thesso book, Hoo som legger någhot här til, på honom skal Gudh leggia the plåghor, som screffna äro j thenna book. Och om någhor tagher någhot jfrå thenna books Propheties ord, hans deel skal Gudh borttagha vthu lijffzens book, och vthu then helgha stadhen, och vthu thet scriffuit är j thenna book. Thet sägher han som witnesbyrd bäär här til, Ja, Jagh kommer snart, Amen, Ja, kom HErre Jesu. Wårs HErras Jesu Christi nådh ware medh idher allom, Amen.

Enden på S. Johannis vppenbarelse.