Kurztitel	Gen41S	
Titel	Gustav Vasas Bibel: Genesis	
Entstehungszeit	1540-1541	
Textsorte	Bibeltext	
Umfang	33.791	
Bearbeitungsstand	bis Kapitel 31, KF, 18.01.2006	
Bemerkungen	Korrekturen kursiv gekennzeichnet, KF, 18.01.2006
Bild durch Bild gekennzeichnet, KF, 18.01.2006
aufgelöste Kürzel kursiv gekennzeichnet, KF, 30.01.2006	

[Genesis, Första Boken Mose.]

[‡‡ 1a]
Första Capitel.

J Begynnelsenn skapadhe Gudh himmel och iord. Och iorden war ödhe och toom, och mörker war på diwpet, och Gudz ande sweffde offuer watnet.

	Och Gudh sadhe, Warde liws, Och thet wardt liws, Och Gudh sågh liwset at thet war gott. Tå skilde gudh liwset jfrå mörkret, och kalladhe liwset, Dagh, och mörkret, Natt. Och wardt aff affton och morghon förste daghen.

	Och Gudh sadhe, Warde itt fäste emellan watnen, och åttskilie watn jfrå watn. Och gudh giorde fästet, och åttskilde thet watnet som war vnder fästet, jfrå thet watn, som war offuan fästet. Och thet skeedde så. Och Gudh kalladhe fästet, Himmel. Och wardt aff affton och morghon, then andre daghen.

	Och Gudh sadhe, Församle sigh watnet som är vnder himmelen, vthi besynderlighit rwm, at thet torra må synas, och thet skeedde så. Och Gudh kalladhe thet torra, Jord, och watnens församlingar kalladhe han, Haaff, och Gudh sågh at the war gott.

	Och Gudh sadhe, Bäre iorden grääs och örter som fröö haffua, och fruchtsam trää, at hwart och itt bäär frucht effter sijn artt, och haffuer sitt eghit fröö j sigh sielffuo på iordenne, och thet skeedde så.

	Och iorden baar grääs och örter som fröö hadhe hwart effter sijna artt, och trää som frucht båro, och hadhe sitt eghit fröö j sigh sielffuo, hwart effter sina artt. Och Gudh sågh at thet war gott. Och wardt aff affton och morghon, then tridie daghen.

	Och Gudh sadhe, Warde liws vthi himmelens fäste, och åttskilie dagh och natt, och giffue tekn, månadher, daghar och åår, och ware för liws vthi himmelens fäste, och lyse på iordena, Och thet skeedde så. Och Gudh giorde tw stoor liws itt stoort liws, som regeradhe daghen, och itt litit liws som regeradhe nattena, och stiernor. Och Gudh satte them vthi himmelens fäste, at the skina skulle på iordena, och regera daghen och nattena, och åttskilia liwset och mörkret. Och Gudh sågh at thet war gott. Och wardt aff affton och morghon, then fierde daghen.

[‡‡ 1b]
	Och Gudh sadhe, Göre watnet aff sigh, kräkande och leffuande diwr, och foghlar, som på iordenne flygha vnder himmelens Fäste. Och Gudh skapadhe stora hwalar och allahanda leffuandes och kräkandes diwr som watnet aff sigh gör, hwart effter sijn artt, och allahanda fiädher foghla, hwart effter sijn artt. Och Gudh sågh at thet war gott, och welsignadhe them, och sadhe, Warer fruchtsame och förökens, och vpfyller Haffzens watn, och foghlana föröke sigh på iordenne. Och wardt aff affton och morghon then femte daghen.

	Och Gudh sadhe, Göre iorden aff sigh leffuande diwr, hwart effter sijn artt, fänat, kräkande diwr, och wildiwr på iordenne, hwart effter sijn artt. Och thet skeedde så. Och Gudh giorde wildiwr på iordenne, hwart effter sijn artt, fänat effter sijn artt, allahanda kräkande diwr på iordenne effter sijn artt, Och Gudh sågh at thet war gott.

	Och Gudh sadhe, Lät oss göra menniskiona til itt beläte, thet oss lijkt är, then rådha skal offuer fiskanar j Haffuet, och offuer foghlana vnder Himmelen, och offuer fänadhen, och offuer hela iordena, och offuer alt thet som kräker på iordenne. Och Gudh skapadhe menniskiona sigh til itt beläte, til Gudz beläte skapadhe han honom, Man och quinno skapadhe han them.

	Och Gudh welsignadhe them, och sadhe til them, Warer fruchtsame, och föröker idher, och vpfyller iordena, och haffuer henne vnder idher, Och rådher offuer fiskanar j Haffuet, och offuer foghlanar vnder himmelen, och offuer all diwr som kräla på iordenne.

	Och Gudh sadhe, Sij, Jagh haffuer giffuit idher allahanda örter, som fröö haffua på hela iordenne, och allahanda fruchtsam trää, och trää som fröö haffua j sigh sielff idher til maat, Och allom diwrom på iordenne, och allom foghlom vnder himmelen, och allo thy, som kräker på iordenne och lijff haffuer, at the skola haffua allahanda gröna örter til at äta, Och thet skeedde så. Och Gudh sågh på alt thet han giordt hadhe, Och sij, that war alt ganska gott. Och wardt aff affton och morghon then siette daghen.

[‡‡ 2a]

		Annat Capitel.

SÅ wardt nu himmel och iord fulkompnat medh all sin häär, och Gudh fulkompnadhe på siwnde daghenom sijn werck som han giordt hadhe, och hwiladhe på siwnde daghenom aff all sijn werck som han giordt hadhe, och welsignadhe siwnde daghen, och helghadhe honom, therföre at han på honom hwiladhe aff all sijn werck som Gudh skapadhe och giorde.

	Alt så är himmel och iord tilkommen, tå the skapadhe wordo, på then tijdh, tå HERREN Gudh giorde himmel och iord, förra än noghor stielck war på markenne, och förra än noghor ört wexte på iordenne, För ty, HERREN Gudh hadhe än tå intit lätit regna på iordena, och ingen menniskia war som brukadhe iordena, Men een dimba gick vp aff iordenne, och watnadhe alla markena.

	Och HERREN Gudh giorde menniskiona aff iordennes stofft, och inbläste vthi hans näsa en leffuande anda, och så wardt menniskian een leffuande siäl.

	Och HERREN Gudh planteradhe en Lustgård vthi Eden öster vth, och satte ther in menniskiona som han giordt hadhe.

	Och HERREN Gudh lät vpwexa aff iordenne allahanda trää, lustugh til at see, och godh til at äta, och lijffzens trää mitt j Lustgårdenom, och kundskapsens trää på gott och ondt.

	Och vthaff Eden gick en ström til at watna Lustgården, och han deladhe sigh j fyra hoffuudh flodher, Then första kallas Pison, then löper om hela Heuila land, och ther finnes Guld, och tess landes Guld är köstelighit, och ther finnes Bedellion, och then ädhla stenen Onix. Then andra flodhen heter Gihon, then löper kring om hela Ethiopiam. Then tridie flodhen kallas Hydekel, then löper fram för Assyriam. Then fierde flodhen är Phrath.

	Och HERREN Gudh toogh menniskiona, och satte honom in vthi Lustgården Eden, at han honom bruka och bewara skulle. Och HERREN Gudh bödh menniskionne och sadhe, Tu skalt äta aff allahanda trää j Lustgårdenom, men aff kundskapens trää på gott och ondt skal tu icke äta, För ty, på hwadh dagh tu ther aff äter, skal tu dödhen döö.

	Och HERREN Gudh sadhe, Thet är icke gott, at menniskian är allena, Jagh wil göra honom ena hielp, then sigh til honom halla må. Som nu HERREN Gudh giordt hadhe aff iordenne allahanda diwr på markenne, och allahanda foghlar vnder himmelen, hadhe han them fram för menniskiona, at han skulle se, huru han skulle nempna them, ty, såsom menniskian allahanda leffuande diwr nemde, så skulle the heta. Och menniskian gaff hwart och itt fänat, och foghlomen vnder himmelen, och diwren på markenne sijn nampn. Men til menniskionne wardt icke funnen noghon hielp, then sigh til honom halla motte.

	Tå lät HERREN Gudh falla en tung sömpn på menniskiona, Och widh han soff, toogh han itt aff hans sidhoreff, och vpfylte kött j samma stadhen. Och HERREN Gudh bygde ena quinno, vthaff reffuet, som han vthtaghet hadhe aff mennniskionne, och hadhe henne fram före honom. Tå sadhe menniskian, Thetta är doch been aff minom benom, och kött aff mino köte, hon skal heta Manna, ther före, at hon är taghen vthaff mannenom, For then skul skal en man offuergiffua fadher och modher, och bliffua widh sina hustru, och skola warda til itt kött, Och the wåro bådhen naken, menniskian och hans hustru, och the blyghdes intit.

[‡‡ 2b]

		Tridie Capitel.

OCh Ormen war listugharen än all diwr på iordenne, som HERREN Gudh giordt hadhe, och sadhe til qwinnona, Ja, skulle Gudh haffua sagdt, J skolen icke äta aff allahhanda trää j Lustgårdenom? Tå sadhe qwinnan til Ormen, Wij äte aff the trääß frucht som är j Lustgårdenom, men aff fruchten aff thet trädh som är mitt j Lustgårdenom, haffuer Gudh sagdt, äter icke ther aff, och kommer icke heller ther widh, at j icke döön.

	Tå sadhe Ormen til qwinnona, Jngalunda skole j dödhen döö, For ty Gudh weet, at på hwadh dagh j äten ther aff, skola idhor öghon öpnas, och j warden såsom Gudh, wetandes hwad gott och ondt är. Och quinnan sågh til at trädh war gott at äta aff, och liufsleghit vppå see, och at thet itt lustugt trää war, effter thet gaff förstånd, och toogh vthaff fruchtenne, och ååt, och gaff teslikes sinom man ther aff, och han ååt. Tå öpnadhes begges theras öghon, och the worde warse, at the wåro nakne, och the bundo tilhopa fikona lööff, och giorde sigh skiörte.

	Och the hörde HERRANS Gudz röst gångandes j Lustgårdenom, tå daghen swalkadhes, och Adam vndstack sigh medh sinne hustru, för HERRANS Gudz ansichte, j bland trään j lustgardenom. Och HERREN Gudh kalladhe Adam, och sadhe til honom, Hwar ästu? Och han sadhe, Jagh hörde tina röst j Lustgårdenom, och fruchtadhe migh, ty iagh är naken, ther före vndstack iagh migh. Han sadhe, Hoo haffuer lätit tigh förstå, at tu äst naken? Haffuer tu icke ätit aff thet trää, om huilkit iagh tigh budhit haffuer, at tu ther aff icke äta skulle? Tå sadhe Adam, Quinnan som tu til migh giffuit haffuer, gaff migh aff trädh, så at iagh ååt. Tå sadhe HERREN Gudh til quinnona, Hwj haffuer tu thet giordt? Qwinnan sadhe, Ormen besweeck migh så at iagh ååt.

	Och HERREN Gudh sadhe til Ormen, Effter tu thetta giordt haffuer, Forbannat ware tu offuer alt thet som lijff haffuer, och offuer all diwr på markenne, Tu skalt gå på tin bwk, och äta iord j alla tina lijffzdaghar. Och iagh skal sättia fiendskap emellan tigh och qwinnona, och emellan tina sädh och hennes säd, then samme skal söndertrampa titt hoffuudh, och tu skalt stinga honom j hans hääl.

	Och til quinnona sadhe han, Jagh skal få tigh mykin wedhermödho, tå tu afflat haffuer. Tu skalt födha tijn barn medh swedha, och tin wilie skal tinom manne vndergiffuin wara, och han skal wara tin herre.

	Och til Adam sadhe han, Effter tu lydde tinne hustrues röst, och ååt aff trädh, om huilkit iagh tigh bödh och sadhe, Tu skalt icke äta ther aff, Forbannat ware marken för tina skul, Medh bekymmer skal tu nära tigh på henne j alla tina lijffzdaghar, Törne och tijstlar skal hon bära tigh, och tu skalt äta örter på markenne, Tu skalt äta tit brödh j tins anletes swett, til tess tu warder åter til iord igen, ther tu aff taghen äst, ty tu äst iord, och til iord skal tu warda.

	Och Adam kalladhe sinne hustrues nampn Heua, ther före at hon een modher är ått allom leffuandom. Och HERREN Gudh giorde Adam och hans hustru kiortlar aff skin, och klädde vppå them. Och HERREN Gudh sadhe, Sij, Adam är worden såsom en aff oss, och weet hwadh gott och ondt är. Men nu på thet han icke vthräckia skal sina hand, och tagha teslikes aff lijffzens trää, och äta, och leffua ewinnerligha.

	Tå lät HERREN Gudh honom vthu Lustgårdenom Eden, på thet han skulle bruka iordena, ther han aff taghen war, Och dreeff Adam

[‡‡ 3a]
vth. Och satte för Lustgården Eden, Cherubim, medh itt baart huggande swerd, til at förwara wäghen til lijffzens trää.

		Fierde Capitel.

OCh Adam kende sina hustru Heua, och hon affladhe och födde Kain, och sadhe, Jagh haffuer fått HERRANS man. Och hon födde framdeles Habel hans brodher. Och wardt Habel en fåra heerde, Men Kain wardt en åkerman.

	Och thet begaff sigh effter noghra daghar, at Kain offradhe HERRANOM gåffuor aff iordennes frucht, Och Habel offradhe teslikes aff förstlingenne aff sijn fåår, och aff theras talgh. Och HERREN sågh teckeligha til Habel och hans offer. Men til Kain och hans offer sågh han icke teckeligha. Tå wardt Kain swårligha wreedh, och hans hyy förwandladhes. Sadhe HERREN til Kain, Hwj ästu wreed? heller hwj förwandlas tin hyy? är thet icke så? Om tu är from, så äst tu tacknemligh, Men äst tu icke from, så bliffuer icke synden säker eller fördold, Men städh henne icke hennes wilia, vthan rådh offer henne. Tå taladhe Kain medh sin brodher Habel.

	Och thet begaff sigh, tå the woro på markenne, gaff Kain sigh vp emoot sin brodher Habel, och slogh honom j hiäl, Tå sadhe HERREN til Kain, Hwar är tin brodher Habel? Han swaradhe, Jagh weet thet icke, skal iagh tagha wara på min brodher? Och han sadhe til honom, Hwadh haffuer tu giordt? Tins brodhers blodz röst ropar til migh vthaff iordenne. Och nu, forbannat ware tu på iordenne, som sin munn öpnat haffuer, och taghet tins brodhers blodh vthu tina hender. Tå tu brukar iordena skal hon icke strax giffua tigh effter sijn förmågho, Ostadugh och flychtugh skalt tu bliffua på iordenne.

	Och Kain sadhe til HERRAN, Mijn misgerning är större än at hon må migh förlåten warda, Sij, tu driffuer migh j dagh vthaff landet och iagh moste göma migh vndan titt ansichte, och moste ostadugh och flychtugh bliffua på iordenne. Så warder migh gående, at huilkin som helst migh finner, han slåår migh j hiäl, Men HERREN sadhe til honom, Ney, vthan then som slåår Kain j hiäl, thet skal siwfalt hempnat warda. Och HERREN satte itt tekn på Kain, at huilkin som helst honom funne, skulle icke slå honom j hiäl, Och så gick Kain jfrå HERRANS ansichte, och boodde j thet landet Nod öster vth, på hijnsidhon Eden.

	Och Kain kende sina hustru, och hon affladhe och födde Hanoch, Och han bygde en stadh, huilkin han nemde effter sins sons nampn Hanoch. Men Hanoch födde Yrad. Yrad födde Mahuiael. Mahuiael födde Methusael. Methusael födde Lamech.

	Men Lamech toogh sigh twå hustrur, then ena heet Ada, then andra Zilla, Och Ada födde Jabal, aff honom komo the som boodde vnder tiäll, och hadhe boskap, Och hans brodher heet Jubal, aff honom komo the som brukadhe harpor och pipor. Födde och teslikes Zilla, nemligha, Tubalkain, som war en mestare j allahanda koppars och ierns werck, Och Tubalkains syster war Naema.

	Och Lamech sadhe til sina hustrur Ada och Zilla, J Lamechs hustrur, hörer mina röst, och merker hwadh iagh sägher, Jagh haffuer dräpit en man migh til såår, och en yngling migh til blånat. Kain skal warda hempnat siwfalt, men Lamech siw och siwtiyofalt.

	Adam kende åter sina hustru, och hon födde en son, och kalladhe honom Seth, seyandes, Gudh haffuer sett migh een annor sädh för Habel som Kain

[‡‡ 3b]
j hiäl slogh. Wardt ock så Seth född en son, then han kalladhe Enos. Och på then samma tijdhen begynte man predica om HERRANS nampn.

		Femte Capitel.

THetta är boken aff menniskionnes slecht, på then tijdhen tå Gudh skapte menniskiona, och giorde henne effter Gudz lijknelse, til man och quinno skapte han them, och welsignadhe them, och kalladhe theras nampn Menniskia, på then tijdhen the wordo skapadhe.

	Och Adam war hundradhe och tretiyo åår gammal, och han födde en son som hans beläte lijk war, och kalladhe honom Seth. Och wordo hans daghar sedhan han hadhe födt Seth, ottahundradhe åår, och han födde söner och döttrar, och wardt tijdhen på allan hans ålder, niyohundrat och tretiyo åår, och bleff dödh.

	Seth war hundradhe och fem åår gammal, och födde Enos, och leffde ther effter ottahundradhe och siw åår, och födde söner och döttrar, och wardt tijdhen på allan hans ålder, niyohundrat och tolff åår, och bleff dödh.

	Enos war niyotiyo åår gammal, och födde Kenan, och leffde ther effter ottahundrat och femton åår, och födde söner och döttrar, så at hans hela ålder wardt, niyohundrat och fem åår, och bleff dödh.

	Kenan war siwtiyo åår gammal, och födde Mahalaleel, och leffde ther effter, ottahundradhe och fyratiyo åår, och födde söner och döttrar, så at hans hela ålder wardt niyohundrat och tiyo åår, och bleff dödh.

	Mahalaleel war sextiyo och fem åår gammal, och födde Jared, och leffde sedhan ottahundradhe och tretiyo åår, och födde söner och döttrar, så at hans hela ålder wardt ottahundrat fem och niyotiyo åår, och bleff dödh.

	Jared war hundradhe tw och sextiyo åår gammal, och födde Henoch, och leffde ther effter ottahundradhe åår, och födde söner och döttrar, så at hans hela ålder wardt niyohundrat sextiyo och tw åår, och bleff dödh.

	Henoch war sextiyo fem åår gammal, och födde Methusalah, och förde itt gudhelighit leffuerne j tryhundradhe åår ther effter, och födde söner och döttrar, så at hans hela ålder wardt tryhundradhe sextiyo fem åår, Och effter han förde itt gudhelighit leffuerne, toogh Gudh honom bort, och han wardt sedhan intit seedder.

	Methusalah war hundradhe ottatiyo och siw åår gammal, och födde Lamech, och leffde ther effter i siwhundradhe ottatiyo och tw åår, och födde söner och döttrar, så at hans hela ålder wardt niyohundradhe sextiyo och niyo åår, och bleff dödh.

	Lamech war hundradhe ottatiyo och tw åår gammal, och födde en son och kalladhe honom Noah, och sadhe, Thenne her warder oss tröstandes j wåro mödho och arbete på iordenne, then HERREN förbannat haffuer. Ther effter leffde han femhundrat niyotiyo och fem åår, och födde söner och döttrar, så at hans hela ålder wardt siw hundrat siwtiyo och siw åår, och bleff dödh.

	Noah war fem hundradhe åår gammal, och födde Sem, Ham, och Japhet.

		Siette Capitel.

[‡‡ 4a]
TÅ menniskionar begynte förökas på iordenne, och födde sigh döttrar, tå sågho Gudz söner menniskiornes döttrar, at the woro degheligha, och togho til hustrur, huilka the helst wille. Tå sadhe HERREN, Menniskionar wilia icke meer låta min anda straffa sigh, ty the äro kött. Jagh wil än nu giffua them hundradhe och tiwghu åårs dagh.

	På then tijdhen woro ock Tyranner på iordenne, för ty, sedhan Gudz söner ingingo til menniskiors döttrar, och the födde barn, wordo ther aff weldughe och fast berychtadhe män j werldenne.

	Men tå HERREN sågh, at menniskionnes ondska war stoor på iordenne, och all hennes hiertas vpsått och tancke war altijdh benäghen til thet ondt war, tå ångradhe honom, at han hadhe giordt menniskiona på iordenne, och thet bekymradhe honom j hans hierta, och han sadhe, Menniskiona som iagh skapadhe, skal iagh förgöra vthaff iordenne, jfrå menniskio alt in til fänadhen, och in til matkar, och in til foghlana vnder himmelen, För ty, thet ångrar migh, at iagh them giordt haffuer. Men Noah fan nådhe för HERRANOM.

	Thetta är Noahs slecht. Noah war en from man, och fulkommelighen, och förde itt gudhelighit leffuerne j sin tijdh, och födde tree söner, Sem, Ham, Japhet. Men iorden war förderffuat för Gudz åsyyn, och full medh orett.

	Tå sågh Gudh på iordena, och sij, hon war förderffuat, ty alt kött hadhe förderffuat sin wägh på iordenne.

	Tå sadhe Gudh til Noah, Alt kötz endalycht är kommen före migh, ty iorden är full medh orett aff them, Och sij, iagh wil förderffua them medh iordenne. Gör tigh en Ark vthaff furoträ, och gör kamerar ther inne, och beka honom vthan och innan, och gör honom alt så.

	Tryhundradhe alna skal wara lengden, femtiyo alna breedden, och tretiyo alna höghden, Jtt fenster skal tu göra ther offuan vppå, een aln stoort. Dörena skal tu settia mitt på sidhonne, Och skal han haffua tree botnar, en nidherst, then andra mitt vthi, then tridie öffuerst.

	Ty sij, iagh skal läta komma een watuflodh offuer iordena, til at förderffua alt kött, ther en leffuande ande vthi är vnder himmelen, och alt thet på iordenne är skal förgåås, men medh tigh wil iagh göra itt Förbund, och tu skalt gå in j Arken medh tina söner, medh tinne hustru, och medh tina söners hustrur. Och tu skalt läta komma in j Arken allahanda diwr aff alt kött, jw itt paar, mankön och quinkön, at the mågha bliffua leffuandes när tigh. Aff foghlana effter theras slagh, aff fänadhenom effter sitt slagh, och aff allahanda kräkande diwr på iordenne, effter theras slagh. Aff allo tesso skal jw itt paar ingå til tigh, på thet at the skola blijffua leffuandes. Och tu skalt til tigh tagha allahanda maat som man tärer, och skalt samka honom til tigh, at han warder tigh och them til födho. Och Noah giorde alt thet Gudh bödh honom.

		Siwnde Capitel.

OCh HERREN sadhe til Noah, Gack in vthi Arken, tu och titt hela hws, ty tigh haffuer iagh seedt retferdughan för migh j thenna tijdh, Aff allahanda reen fänat tagh til tigh, jw siw och siw, mankön och quinkön Men aff orenom fänat, jw itt paar, mankön och quinkön. Sammalunda aff foghlana vnder himmelen, jw siw och siw, mankön och quinkön, på thet at sädh må bliffua leffuandes på hela iordenne, Ty än nu effter siw daghar

[‡‡ 4b]
skal iagh läta regna på iordena fyratiyo daghar och fyratiyo nätter, och förgöra vthaff iordenne alt thet som warilse haffuer, thet iagh giordt haffuer.

	Och Noah giorde alt thet HERREN bödh honom. Och han war sexhundradhe åår gammal, tå flodhennes watn flödhadhe på iordena. Och han gick in j Arken medh sina söner, sinne hustru, och sina söners hustrur för flodhennes watn skull. Aff then rena fänadhen och aff then orena, aff foghlar, och aff alt thet som kräker på iordenne, gingo til honom in j Arken, parom, jw mankön och quinkön, så som HERREN honom budhit hadhe. Och tå the siw daghar framlidhne woro, kom flodzens watn vppå iordena.

	Vthi the siettehundradhe årena j Noah ålder, på siwttonde daghenom, j then andra Månadhenom, thet är then daghen, tå vpbrusto alla stora diwpsens kellor, och himmelens fenster öpnadhe sigh, och itt regn kom på iordena j fyratiyo daghar och fyratiyo nätter.

	Rett på samma daghen, gick Noah in j Arken medh Sem, Ham och Japhet sina söner, och medh sinne hustru, och medh tree sina söners hustrur, ther til allahanda diwr effter sitt slagh, allahanda fänat effter sitt slagh, och alt thet på iordenne kräker effter sitt slagh, och allhanda foghlar effter sitt slagh, alt thet flygha kunde, och alt thet wingar hadhe, thet gick alt til Noah in vthi Arken, parom, aff alt kött ther en leffuande ande vthi war, och thet war mankön och quinkön vthaff allahanda kött, och gingo ther in, såsom Gudh honom budhit hadhe, och HERREN lät igen effter honom.

	Tå kom flodhen fyratiyo daghar på iordena, och watnet wexte och lyffte Arken vp, och förde honom höght vp offuer iordena. Så fick tå watnet offuermacht, och wexte swårligha på iordenne, så at Arken dreeff på watnet, och watnet fick offuerhand, och wexte så swåra på iordenne, at all högh bergh vnder hela himmelen wordo offuertäckt. Femton alna höght gick watnet offuer berghen, som offuertäckt wordo.

	Tå förgicks alt kött, som på iordenne kräker, foghlar, fänat, wildiwr, och alt thet som sigh rörer på iordenne, och alla menniskior, alt thet en leffuande anda hadhe på thy torra, thet bleff dödt.

	Så wardt tå förgiordt alt thet på iordenne war, frå menniskionne alt in til fänadhen, in til kräkande diwr, och in til foghlana vnder himmelen, alt wardt förgiordt vthaff iordenne. Allena Noah bleff behollen, och hwadh medh honom war j Arkenom, och watnet stoodh på iordenne hundradhe och femtiyo daghar.

[‡‡ 5a]
Bild

[‡‡ 5b]
		Ottonde Capitel.

Tå tenckte Gudh på Noah, och på all diwr, och på all fänat som medh honom j Arkenom war, och lät komma wädher på iordena, och watnet minskadhes, och diwpsens kellor förstoppadhes, så ock himmelens fenster, och regnet aff himmelen wardt stillat, och watnet förlop vthaff iordenne meer och meer, och wardt mindre, effter hundradhe och femtiyo daghar.

	På siwtonde daghenom j then siwnde månadhenom, bleff Arken ståndande på the bergh Ararat. Men watnet förlop framgent aff, och wardt jw mindre, alt in til tiyonde månadhen. På förste daghenom j tiyonde månadhenom syntes thet öffuersta på berghen.

	Effter fyratiyo daghar, lät Noah fenstret vp, på Arkenom som han giordt hadhe, och lät flygha en korp vth, och han flögh bort åter och fram, til tess at watnet afftorkadhes aff iordenne.

	Sedhan lät han ena duffwo vthflygha jfrå sigh, på thet han skulle försökia om watnet på iordenne war förfallet. Tå duffwan fan icke hwar hon kunde hwila sin foot vppå, kom hon igen til honom j Arken, ty watnet war än nu på hela iordenne. Så rechte han handena vth, och toog henne til sigh in j Arken.

	Och bidde än nu andra siw daghar, och lät än en tijdt flygha vth duffuona aff Arkenom, hon kom til honom emoot afftonen, och sij, hon förde j sin munn itt affbrutit Oliue lööff. Så förnam Noah at watnet war förfallit på iordenne. Men han töffuadhe än nu andra siw daghar, och lät så ena duffwo flygha vth, huilken intit igen kom til honom.

	På första och siettehundradhe årena aff Noahs ålder, på första daghenom j första månadhenom, förtorkadhes watnet på iordenne. Tå lät Noah taket vp på Arkenom, och sågh at iorden war torr. Så wardt tå iorden altztinges torr på siwnde och tiwghonde daghenom j then andra månadhenom.

	Tå taladhe Gudh til Noah och sadhe, Gack vthu Arkenom, tu och tijn hustru, tine söner, och tines söners hustrur medh tigh. Allahanda diwr som när tigh äro vthaff hwario och eno köte, bådhe j foghlar och fänat, och thet som på iordenne kräker, thet gånge vth medh tigh. Och förkoffwren idher vppå iordenne, och warer fruchtsam, och föröken idher på iordenne. Så gick Noah vth medh sina söner, och medh sinne hustru, och sina söners hustrur, Ther til allahanda diwr, allahanda krypande, allahanda foghlar, och alt thet som på iordenne kräker, thet gick vthu Arkenom, och hwart och itt til sitt slagh.

	Och Noah bygde HERRANOM itt altare, och toogh vthaff allahanda reen fänat, och vthaff allahanda rena foghla, och offradhe brenneoffer på altaret. Och HERREN luchtadhe een sööt lucht, och sadhe j sitt hierta, Jngalunda skal iagh meer her effter förbanna iordena för menniskiona skul, for ty, menniskionnes hiertas vpsååt är ondt alt jfrå vngdomen. Och skal iagh nu icke mer her effter slå alt thet som leffuande är, såsom iagh giordt haffuer. Så lenge iorden ståår skal icke återwenda sående och vpskärande, köld och hete, sommar och winter, dagh och natt.

		Niyonde Capitel.

[‡‡ 6a]
OCh Gudh welsignadhe Noah och hans söner, och sadhe, Warer fruchtsame och förökens, och vpfyller iordena, Jdhor fruchtan och redzla ware offuer all diwr på iordenne, offuer alla foghlar vnder himmelen, och öffuer alt thet som kräker på iordenne, och all fiskar j Haffuet ware giffue j idhra hand, alt thet som röres och leffuer, thet ware idher til maat, Såsom gröna örter haffuer iagh alt thet giffuit idher.

	Allena äter icke kött, thet än nu leffuer j sinom blodh, för ty, Jagh wil ock hempnas offuer idhar krops blodh, och wil hempnat vppå all diwr, och wil hempnas menniskiones liff på huario och ena menniskio, ee hoo hon är.

	Then som vthgiuter menniskio blodh, hans blodh skal ock aff menniskiom vthgutit warda, För ty, Gudh haffuer giordt menniskiona effter sitt beläte. Warer fruchtsame och förökens, och förkoffwren idher på iordenne at j vpfyllen henne.

	Ytermera sadhe Gudh til Noah och hans söner medh honom, Sij, iagh gör medh idher itt förbund, och medh idhra sädh effter idher, och medh allom leffuandom diwrom som medh idher äro, j foghlar, j fänat, och j allom diwrom som på iordenne när idher äro, aff alt thet som vthu Arkenom gångit är, ee hwadh diwr thet är på iordenne, och wil göra mitt förbund medh idher j så måtto, at her effter skal nu icke meer alt kött förderffuat warda medh flodhzens watn, och skal her effter ingen meer flodh komma then iordena förderffua skal.

	Och Gudh sadhe, Thetta är teknet til mitt förbund, som iagh giordt haffuer emellan migh och idher, och all leffuande diwr medh idher her effter til ewigh tijdh. Min bogha haffuer iagh satt j skynom, then skal wara teknet til mit förbund emellan migh och iordena. Och när så skeer at iagh förer skyyn offuer iordena, så skal man see min bogha j skynom, och så skal iagh tenkia på mitt förbund emellan migh och idher, och all leffuande diwr j hwart och itt kött, at icke meer skal komma flodh her effter then alt kött förderffua skal. Ther före skal min boghe wara j skynom, at iagh skal see vppå honom, och tenkia vppå thet ewigha förbund emellan Gudh och all leffuande diwr j hwario och eno köte som på iordenne är. Thet samma sadhe ock Gudh til Noah, Thetta skal wara teknet til thet förbund som iagh giordt haffuer emellan migh och alt kött på iordenne.

	Noah söner som vthu Arkenom gingo, äre tesse, Sem, Ham Japhet. Men Ham är fadheren til Canaan, Tesse tree äre Noah söner, aff huilkom all land besätt wordo.

	Och Noah begynte til och wardt en åkerman, och plantadhe wyngårda. Och tå han drack aff winet, wardt han drucken, och lågh oskyyld vthi sinne hyddo. Tå nu Ham Canaans fadher sågh sins fadhers blyghd, sadhe han thet bådhom sinom brödhrom som vthe wåro. Tå togho Sem och Japhet itt cläde, och ladhe på begges theras skuldror, och gingo baklenges til, och offuertechte theras fadhers blyghd, och theras ansichte war jfråwendt, så at the theras fadhers blyghd icke sågho.

	Som nu Noah vpwakadhe aff sino wine, och fick wata hwadh hans yngste son honom giordt hadhe, sadhe han, Forbannat ware Canaan, och ware en trääl vnder alla träler j bland hans brödhra. Och sadhe ytermera, Loffuat ware HERREN Sems Gudh, och Canaan ware hans trääl. Gudh förwijdhge Japhet och läte honom boo j Sems hyddor, och Canaan ware hans trääl.

	Och Noah leffde effter flodhena tryhundradhe och femtiyo åår, så at hans hela ålder wardt niyohundrat och femtiyo åår, och bleff dödh.

[‡‡ 6b]
		Tiyonde Capitel.

THetta är Noahs söners slecht, Sem, Ham, Japhet, Och the födde barn effter flodhena. Japhetz barn äre tesse, Gomer, Magog, Madaj, Jauan, Thubal, Mesech och Thiras. Men Gomers barn äre tesse, Ascenas, Riphath och Thogarma. Jauans barn äre tesse, Elisa, Tharsis, Chithim och Dodanim. Vthaff tessom äre vthsprijdda Hedninganars öyar j theras landom, hwart effter sitt måål, slechte och folk.

	Hams barn äre tesse, Chus, Mizraim, Phut och Canaan. Chus barn äre tesse, Seba, Heuila, Sabtha, Raema och Sabthecha. Raemas barn äre tesse, Scheba och Dedan. Men Chus födde Nimrod, han begynte en wellugher herre wara på iordenne, och war en wellugher jäghare för HERRANOM. Ther aff är thet ordspråket, Thet är en wellugher jäghare för HERRANOM såsom Nimrod. Och hans rikes beginnelse war Babel, Erech, Acad och Calne vthi Sinear land. Vthaff thet landet är sedhan kommen Assur, och han bygde Niniue och Rehoboth, och Calah, och ther til Ressen emellan Niniue och Calah, Thetta är en stoor stadh. Mizraim födde Ludim, Enamim, Leabim, Naphtuhim, Patrusim och Casluhun, aff huilkom vthkompne äre the Philistim och Caphthorim.

	Men Canaan födde Zidon sin första son, och Heth, Jebusi, Emori, Girgosi, Hiui, Archi, Sini, Aruadi, Zemari och Hamathi, aff them äre vthsprijdde the Cananeers slechter, och theras grensor woro jfrå Zidon genom Gerar, alt in til Gasa, til tess man kommer in til Sodoma, Gomorra, Adama, Zeboim och in til Lasa. Tesse äre nu Hams barn j thera slechter tungomålom, landom och folkom.

	Men Sem Japhetz brodher then äldste födde ock barn, huilkin en fadher är til all Ebers barn, Och tesse äre hans barn. Elam, Assur, Arphachsad, Lud och Aram. Arams barn äre tesse, Vz, Hul, Gether och Mas. Arphachsad födde Salah, Salah födde Eber, Eber födde twå söner, en heet Peleg, ther före at j hans tijdh wardt werlden deelat, Hans brodher heet Jachetan. Och Jachethan födde Almodad, Saleph, Hazarmaueth, Jarah, Hadoram, Vsal, Dikela, Obal, Abimael, Seba, Ophir, Heuila och Jobab, Alle tesse äre Jachetans söner, och theras boning war jfrå Mesa, in til man kommer til Sephar på berghit öster vth. Thenne äre Sems barn vthi theras slechter tungomålom landom och folkom. Thetta är nu Noahs barnas afffödha, vthi theras slechter och folkom. Aff huilkom vthsprijdhat är folket på iordenne effter flodhen.

		Elloffte Capitel.

OCh all werlden hadhe enahanda tungo och måål. Tå the nu drogho öster vth, funno the en plaan vthi Sinear land, och boodde ther, och sadhe til hwar annan, Kommer, låter oss slå teghel och brenna. Och togho teghel för steen, och ler för kalk, och sadhe, Kommer låter oss byggia en stadh och itt torn, huess högd skal reckia vp j himmelen, at wy måghe göra oss itt nampn, för ty, wij warde til ewentyrs sprijdde vthi all land.

	Tå steegh HERREN nedher at han skulle see stadhen och tornet som menniskionnes barn bygde. Och HERREN sadhe, Sij, thet är enahanda folk, och enahanda måål j bland them alla, och haffua thetta begynt at

[‡‡ 7a]
göra, the warda icke afflåtandes aff alt thet the haffua sigh företaghit at göra, Kommer, låter oss stijgha nedher och förbijstra ther theras tungomåål, så at ingen skal förstå then annars måål. Och så skingradhe HERREN them tädhan j all land, så at the återwende byggia stadhen, och ther före kalladhes hans nampn Babel, ty at HERREN ther förbijstradhe all landz tungomåål, och sprijdde them tädhan vthi alla land.

	Thetta är Sems slächt. Sem war hundradhe åår gammal, och födde Arphachsad, tw åår effter flodhen, och leffde ther effter j femhundradhe åår, och födde söner och döttrar.

	Arphachsad war fem och tretiyo åår gammal, och födde Salah, och leffde ther effter fyrahundradhe och try åår, och födde söner och döttrar. Salah war tretiyo åår gammal, och födde Eber, och leffde ther effter fyrahundradhe och try åår, och födde söner och döttrar.

	Eber war tretiyo och fyra åår gammal, och födde Peleg, och leffde ther effter fyrahundrat och tretiyo åår, och födde söner och döttrar.

	Peleg war tretiyo åår gammal, och födde Regu, och leffde ther effter j twhundrat och niyo åår, och födde söner och döttrar.

	Regu war tw och tretiyo åår gammal, och födde Serug, och leffde ther effter tw hundrat siw åår, och födde söner och döttrar.

	Serug war tretiyo åår gammal, och födde Nahor, och leffde ther effter twhundradhe åår, och födde söner och döttrar.

	Nahor war niyo och tiwghu åår gammal, och födde Tharah, och leffde ther effter hundradhe och nitton åår, och födde söner och döttrar.

	Tharah war siwtiyo åår gammal, och födde Abram, Nahor och Haran.

	Tesse äre Tharahs slechter. Tharah födde Abram, Nahor och Haran. Haran födde Lot. Och dödde Haran när sinom fadher Tharah vthi hans fadhers land j Vr i Caldea. Tå togho Abram och Nahor sigh hustrur. Abrams hustru heet Saraj, och Nahors hustru Milca Harans dotter, then fadher war åt Milca, och åt Jisca. Men Saraj war ofruchtsam, och hadhe ingen barn.

	Så toogh Tharah sin son Abram, och Lot sins sons Harans Son, och sina sonahustru Saraj sins sons Abrams hustru, och förde them jfrå Vr vthu Caldea, på thet the skulle fara j Canaans land, Och the komo til Haran, och boodde ther. Och Tharah wardt twhundradhe och fäm åår gammal, och bleff dödh j Haran.

		Tolffte Capitel.

OCh HERREN taladhe til Abram, Gack vthu titt fädhernes land, och jfrå tinne slecht, och jfrå tins fadhers hwse, vthi itt land, som iagh tigh wijsa wil, Och iagh skal göra tigh til itt stoort folk, iagh skal welsigna tigh, och göra tigh itt stoort nampn, och tu skalt wara een welsignelse, Jagh skal welsigna them som tigh welsigna, och förbanna them som tigh förbanna, OCH J TJGH SKOLA WELSJGNAT warda alla slechter på iordenne.

	Tå foor Abram vth, såsom HERREN honom sagdt hadhe, och Lot foor medh honom. Men Abram war siwtiyo och fem åår gammal tå han foor vthaff Haran. Så toogh Abram sina hustru Saraj, och Lot sin brodher son, medh alla theras håffuor som the förwerffuat hadhe, och the siälar som the födt hadhe j Haran, och foro vth til at resa in j Canaans land. Och som the kompne woro in j Landet, droogh han ther j genom alt in til

[‡‡ 7b]
thet rwmet Sichem, och in til then Lunden More. På then tijdhen boodde the Cananeer ther j Landet.

	Tå syntes HERREN Abram, och sadhe, Tinne sädh skal iagh giffua thetta Land. Och han bygde ther samma stadz itt altare HERRANOM som honom syntz hadhe. Sedhan droogh han bäter fram tädhan til itt bergh som lågh öster vth jfrå BethEl, och slogh ther sitt tiäl vp, så at han hadhe BethEl wester vth, och Ay öster vth, och bygde ther HERRANOM itt altare, och predicadhe om HERRANS nampn. Och foor Abram tädhan fram bäter, och droogh södher vth.

	Så wardt en hård tijdh ther j Landet, ther före droogh Abram nedher vthi Egypten, at han ther en fremling bliffua motte, for ty, tijdhen war ganska hård j Landena. Och tå han kom hart in moot Egypten, taladhe han til sina hustru Saraj, Sij, iagh weet at tu äst een degheligh quinna vnder ansichtet, tå nu the Egyptier så see tigh, skola the säya, Thet är hans hustru, och slå migh j hiäl, och beholla tigh. Kära segh för then skul at tu äst mijn syster, at migh motte skee gott för tina skul, och at mijn siäl må leffua för tina skul.

	Som han nu kom vthi Egypten, sågho the Egyptier quinnona, at hon war ganska deghelighen, och Pharaos öffuerstar sågho henne, och prisadhe henne för honom. Tå wardt hon taghin in vthi Pharaos hws. Och Abram wedherfoors gott för hennes skul. Och han hadhe fåår, fää, åßnor, tiänare och tienerinnor, åßninnor och cameler.

	Men HERREN plåghadhe Pharao medh stora plåghor, och hans hws, för Saraj Abrams hustru skul. Tå kalladhe Pharao Abram til sigh, och sadhe til honom, Hwj haffuer tu sådant giordt migh? Hwj sadhe tu migh icke at hon war tijn hustru? Hwj sadhe tu at thet war tijn syster? för then skul wille iagh tagha migh henne til hustru. Och sij, nu haffuer tu her tina hustru, tagh henne och gack. Och han befalte sina men om honom, at the skulle foordra honom, och hans hustru, och alt thet han hadhe.

		Trettonde Capitel.

SÅ foor tå Abram vp vthu Egypten medh sinne hustru, och medh alt thet han hadhe, Och Lot ock medh honom södher vth. Och Abram war ganska rijck på booscap, silffuer och guld, Och han foor bäter fram jfrå sunnan alt in til BethEl, til thet rwmet ther han sitt tiäl tilförenna hafft hadhe emellan BethEl och Ay, rett på samma rwm ther han tilförenne hadhe bygdt altaret. Och ther predicadhe han HERRANS nampn.

	Men Lot som medh Abram foor, hadhe ock så fåår och fää och tiäl, och landet kunde icke fördraghat at the boodde til hopa, för ty, theras håffuor woro stora, och kunde icke boo medh hwar annan, och war jw altijd tretta emellan heerdana, offuer Abrams booscap, och heerdana offuer Lotz booscap. Och boodde teslikes j then tijdhen the Cananeer och Phereseer ther j Landena.

	Tå sadhe Abram til Lot, Käre, Låtom icke wara tretto emellan migh och tigh, och emellan mina och tina heerdar, ty wij äre brödher, Står icke alt Landet tigh öpet? Käre, skil tigh jfrå migh. Wiltu til wenstra handena, så wil iagh til then höghra, Eller wiltu til then höghra, så wil iagh til then wenstra. Tå hoff Lot sijn öghon vp, och besågh then hela engden widh Jordan. För ty, förra än HERREN förderffuadhe Sodoma och Gomorra war hon waturijk alt in til man kommer til Zoar, såsom en HERRANS Lustgård, lika som Egypti land.

[‡‡ 8a]
	Så vthwalde sigh Lot then hela engden widh Jordan, och droogh öster vth. Och så skildes then ena brodheren jfrå then andra, at Abram boodde j Canaans land, och Lot j samma engdes städher, och slogh sitt tiäl vp in moot Sodom. Men thet folk j Sodom war ondt, och syndadhe swårligha moot HERRAN.

	Tå nu Lot hadhe skildt sigh jfrå Abram, sadhe HERREN til Abram, Hääff vp tijn Öghon och see jfrå thet rwmet ther tu nu boor, nör vth, södher vth, öster vth och wester vth, för ty, alt thetta landet som tu seer, wil iagh giffua tigh och tinne sädh til ewigh tijdh, och wil göra tina sädh såsom stofftet på iordenne. Kan een menniskia rekna stofftet på iordenne, så må hon ock rekna tina sädh. Therföre vp, och dragh genom landet, twärs och endalångs, För ty, tigh wil iagh giffua thet.

	Så togh Abram sijn tiäl vp, och kom och boodde widh then lunden Mamre, huilkin j Hebron är, och bygde ther sammestädz HERRANOM itt altare.

		Fiortonde Capitel.

OCH thet begaff sigh j Amraphels tijdh Konungens aff Sinear, Ariochs Konungens j Ellasar, Kedor Laomors Konungens j Elam, och Thideals Hedhninganas Konungs, at the örlighade medh Bera Konungenom j Sodom, och medh Birsa Konungenom j Gomorra, och med Sineab Konungenom j Adama, och medh Semeber Konungenom j Seboim, och medh Konungenom j Bela, thet är Zoar. Thenne komo alle til sammans j then dalenom Siddim ther nu är salthaffuet, för ty, the hadhe warit j tolff åår vnder Konung KedorLaomor, och vthi the trettonde årena woro the honom afffaldne.

	Ther före kom KedorLaomor, och the Konungar som medh honom woro, vthi the fiortonde årena, och slogho the Resar j Astaroth, Karnaim och the Susim j Ham, och the Emim på then planenom Kiriathaim, och the Horeer på theras bergh Seir, in til then planen Pharan som skiuter in på öknena, Sedhan wende the om, och komo til then brunnen Mispat thet är Kades, och slogho hela the Amalechiters land, ther til the Amorreer, som j HazezonThamar boodde.

	Tå drogho vth Konungen j Sodom, Konungen j Gomorra, Konungen j Adama, Konungen j Seboim, och Konungen aff Bela, thet Zoar heter, och rustadhe sigh til at stridha j then dalenom Siddim medh KedorLaomor Konungen j Elam, och medh Thideal Hedhninganas Konung, och medh Amraphel Konungenom j Sinear, och medh Arioch Konungenom j Ellasar, fyra Konungar emoot fem, och then dalen Siddim hadhe monga leer gropar.

	Men Konungen j Sodom och Gomorra wordo ther slaghne på flychtena och nedherlagdhe, och the som offuerbliffuuo flydde vppå berghit. Så togho the alla äghodelar j Sodom och Gomorra, och alla fetalia och drogho sina ferde. Och togho teslikes medh sigh Lot Abrams brodhers son, och hans äghodelar, ty han boodde j Sodom, och drogho sin wägh.

	Tå kom en som vndsloppen war, och sadhe thet för Abram then en vthlendning war och boodde j then lundenom Mamre thens Amorreens, huilkin Escols och Aners brodher war. Tesse wore j forbund medh Abram.

	Som nu Abram hörde at hans brodher war fången, wepnadhe han sina eghna heemfödda tiänare tryhundradhe och adherton, och drogh effter them alt in til Dan, deladhe sigh, och föll til them medh sina tienare om nattena,

[‡‡ 8b]
och sloogh them, och fulfölghde them alt in til Hoba, som ligger på wenstra handenne widh then stadhen Damasco, och toogh alla äghodelar igen, och ther til Lot sin brodher och hans äghodelar, och quinnonar och folkit.

	Tå han nu igen kom, och hadhe affslaghet KedorLaomor, och the Konungar medh honom, gick Konungen j Sodom emoot honom på then planen som heet Konungs dalen.

	Men Melchizedech Konung j Salem baar fram brödh och wijn, och han war tess höghstes Gudz Prester, och welsignadhe honom och sadhe, Welsignat ware tu Abram them höghsta Gudhi, then himmel och iord tilhörer, Och loffuat ware Gudh then höghste som tina fiendar beslutit haffuer j tinne hand. Och honom gaff Abram tiyonde aff allo byte.

	Tå sadhe Konungen aff Sodom til Abram, Giff migh folkit, och äghodelana beholt för tigh. Men Abram sadhe til Konungen aff Sodom, Jagh vphäffuer mina hender til HERRAN then höghsta Gudh som himmel och iord tilhörer, at iagh aff allo thet titt är, icke en trådh eller een skooreem tagha wil, at tu icke skal säya, Jagh haffuer rijchtat Abram, vndantaghno thet the vnga karla förtärdt haffua, och the män som medh mig drogho, Aner, Escol, och Mamre, them lät tagha theras deel.

		Femtonde Capitel.

SEdhan thetta så skeedt war, begaff sigh at HERRANS ord j een syyn kom til Abram seyandes, Fruchta tigh intit Abram, iagh är titt beskerm, och tijn ganska stoor löön. Men Abram sadhe, HErre HERRE, hwadh wiltu migh giffua? Jagh gåår barnlöß, och min redheswen thenna Eleasar aff Damasco haffuer en son. Och Abram sadhe yterlighare, Men migh haffuer tu ingen sädh giffuit. Och sij, mins tiänares son skal wara min ärffuinge.

	Och sij, HERRANS ord kom til honom, seyandes, Han skal icke wara tin ärffuinge, vthan then som vthaff titt lijff komma skal, han skal wara tin ärffuinge. Och han hadhe honom vth och sadhe, See vp til himmelen, och rekna stiernonar om tu kant rekna them.Och sadhe til honom, Så skal tijn sädh wara.

	Abram troodde HERRANOM, och han reknadhe honom thet til rechtferdugheet. Och han sadhe til honom, Jagh är HERREN som tigh vthfördt haffuer jfrå Vr vthu Caldea, at iagh tigh thetta land giffua skal til besitning.

	Abram sadhe, HErre HERRE, hwar vppå skal iagh merkia at iagh skal besittia thet? Och han sadhe til honom, Tagh migh ena tryåra koo, och ena tryåra geet, och en tryåra wädhur, och ena turtur duffuo, och ena vnga duffuo. Och han toogh alt thetta och deladhe thet mitt j tw jfrå hwart annat, och ladhe hwar delen twert emoot then andra. Men foghlana deladhe han intit. Och foghlana komo nedher på kroppana, och Abram dreeff bort them. Tå solen nedhergången war, föll en swår sömpn på Abram, Och sij, een forskreckilse och itt stoort mörker kom offuer honom.

	Tå sadhe han til Abram, Thetta skal tu weta, at tijn sädh skal warda fremmanda vthi itt land, thet them icke tilhörer, och man skal ther göra them til trälar, och fara illa medh them j fyrahundradhe åår. Men offuer thet folk, som the tienande warda, skal iagh domare wara. Sedhan skola the dragha vth medh stora håffuor, och tu skalt fara til tina fädher medh fridh, och j en godh ålder begraffuen warda. Men the skola j fierde mandz ålder

[‡‡ 9a]
komma hijtt igen, för ty, the Amorreers ondszka är icke än nu all fulkompnat.

	Tå nu solen war nedhergången och mörker wordit, Sij, tå röök en vgn, och en eeld foor emellan stycken.

	På then daghen giorde HERREN itt förbund medh Abram och sadhe, Tinne sädh skal iagh geffua thetta landet jfrå then elffuenne j Egypten alt in til then stora elffuen Phrath, the Keneer, the Kiniseer, the Kadmoneer, the Heteer, the Phereseer, the Reser, the Amorreer, the Cananeer, the Gergeseer, the Jebuseer.

		Sextonde Capitel.

SAraj Abrams hustru födde honom intit, Men hon hadhe ena Egyptiska tiänistaqwinno som heet Hagar, och sadhe til Abram, Sij, HERREN haffuer igenlucht migh at iagh icke kan få barn. Käre, legg tigh när minne tiänistaqwinno, at iagh doch til ewentyrs motte vpbygd warda aff henne. Abram hörde Saraj röst.

	 Och Saraj Abrams hustru toogh sina Egyptiska tiänistaqwinno Hagar, och gaaff henne Abram sinom man til hustru, sedhan the hadhe boodt j tiyo åår j Canaans lande.

	Och han ladhe sigh när Hagar, och hon wardt haffuande, Tå hon nu sågh at hon war haffuande, förachtadhe hon sina fru. Tå sadhe Saraj til Abram, Tu gör orett emoot migh, iagh haffuer lagdt mina tiänistaqwinno när tigh, nu effter hon seer at hon är haffuandes worden, moste iagh ringa achtat warda för henne, HERREN döme emellan migh och tigh. Men Abram sadhe til Saraj, Sij, tijn tiänistaqwinna är vnder titt wold, gör medh henne som tigh teckes.

	Tå nu Saraj wille späkia henne, flydde hon jfrå henne, Men HERRANS ängel fan henne widh en watubrunn j öknenne, nemligh widh then brunnen som är på then wäghen til Zur, och sadhe til henne, Hagar Saraj tiänistaqwinna, Hwadhan kommer tu? eller huart wiltu? Hon sadhe, Jagh haffuer flydt jfrå minne fru Saraj. Och HERRANS ängel sadhe til henne, Wendt om til tina fru igen, och ödhmiuka tigh vnder hennes hand.

	Och HERRANS ängel sadhe til henne, Jagh skal så föröka tina sädh, at för stoor mykinheet skal hon icke kunna reknas. Ytermera sadhe HERRANS ängel til henne, Sij, tu är haffuande worden, och skal födha en son, hans nampn skal tu kalla Jsmael, ther före at HERREN haffuer seedt tina wedhermödho. Han skal wara en grym man, Hans hand emoot hwar man, och hwars manz hand emoot honom, och han skal boo emoot alla sina brödher.

	Och hon kalladhe HERRANS nampn som taladhe medh henne, Tu Gudh seer migh. Ty hon sadhe, Wisseligha haffuer iagh her seedt ryggen på honom som migh seer, Ther före kalladhe hon brunnen, En brunn thens leffuandes som migh seer, huilken är emellan Kades och Bared.

	Och Hagar födde Abram en son, och Abram kalladhe then sonen som Hagar födde honom Jsmael, och Abram war sex och ottatiyo åår gammal tå Hagar födde honom Jsmael.

		Siwttonde Capitel.

[‡‡ 9b]
Tå nu Abram niyo och niyotiyo åår gammal war, syntes honom HERREN, och sadhe til honom, Jagh är Gudh alzmechtugh, wandra för migh, och war fulkompnelighen, och iagh skal göra mitt förbund emellan migh och tigh, och iagh skal föröka tigh swårligha, Och Abram föll på sitt ansichte.

	Och Gudh taladhe ytermera medh honom och sadhe, Sij, Jagh äret, och haffuer mitt förbund medh tigh, och tu skalt warda en fadher för mykit folk, ther före skal tu icke meer heta Abram, vthan Abraham skal wara titt nampn, ty iagh haffuer giordt tigh til en fadher för mykit folk, och skal göra tigh ganska mykit fruchtsamman, och skal göra folk aff tigh, skola ock Konungar komma aff tigh.

	Och iagh wil göra mitt förbund emellan migh och tigh, och tina sädh effter tigh j theras aff kommandom, at thet skal wara itt ewight förbund, så at iagh skal wara tin Gudh, och tinne sädz effter tigh. Och skal giffua tigh och tinne sädh effter tigh thet land ther tu en fremling vthi är, nemligha, thet hela landet Canaan til ewigh besitning, och skal wara theras Gudh.

	Och Gudh sadhe ytermera til Abraham, Så halt nu mitt förbund tu och tijn sädh effter tigh j theras affkommandom, och thetta är förbundet som j hålla skolen emellan migh och tigh och tina sädh effter tigh, j theras affkommandom. Alt thet mankön j bland idher är skal omskäras, Men j skolen omskära idhars kötz förhudh. Thet samma skal wara itt tekn til förbundet emellan migh och idher. Hwart och itt piltabarn, tå thet är ottadagha gammalt, skolen j omskära j idhra affkommander. Sammalunda huar och en tienare, hemafödder eller köpter, eller ellies fremanda, och icke aff idhro sädh är. Och så skal mitt förbund wara på idhro köte til itt ewight förbund. Och huar noghot piltabarn icke warder omskoret j hans kötz förhudh, hans siäl skal vthrotas vthu hans folk, ther före at han mitt förbund icke hållit haffuer.

	Och Gudh sadhe åter til Abraham, Tina hustru Saraj skal tu icke meer kalla Saraj, vthan Sara skal wara hennes nampn, ty iagh skal welsigna henne, och aff henne skal iagh giffua tigh en son, huilkin iagh skal welsigna, och folk skola warda aff honom, och Konungar offuer mykit folk. Tå föll Abraham på sitt ansichte och loogh, och sadhe j sitt hierta, skulle migh som hundradhe åår gammal är födhas en son, och Sara som niyotiyo åår gammul är skulle födha? Och Abrahma sadhe til Gudh, Ah at doch Jsmael måtte få leffua före tigh.

	Tå sadhe Gudh, Ja, Sara tijn hustru skal födha tigh en son, huilken tu skalt kalla Jsaac, ty medh honom skal iagh vpretta mitt ewigha förbund, och medh hans sädh effter honom. Ther til haffuer iagh ock bönhört tigh om Jsmael, Sij, iagh haffuer welsignat honom, och skal göra honom fruchtsamman, och föröka honom ganska swårligha, Tolff Förstar skal han födha, och iagh skal göra honom til mykit folk. Men mitt förbund skal iagh vpretta medh Jsaac, then Sara tigh födha skal, på thenne tijdhenom ått ååre.

	Och som talet wardt endat, foor Gudh vp jfrå Abraham, Och Abraham toogh sin son Jsmael, och alla tienare, hemafödda och köpta, och alt thet mankön war j hans hwse, och omskar förhudena på theras kött, strax på samma daghenom som Gudh honom sagdt hadhe. Och Abraham war niyo och niyotiyo åår gammal tå han omskar förhudena på sitt kött. Men Jsmael hans son war tretton åår gammal, tå hans kötz förhudh omskoren wardt. Alt på enom dagh wordo the alle omskorne, Abraham hans son Jsmael, och alt thet mankön war j hans hwse, bådhe heemfödde tiänare och köpte, och ellies fremanda. Alle wordo the omskorne medh honom.

[‡‡ 10a]
		Adhertonde Capitel.

OCH HERREN syntes honom j them Lundenom Mamre, ther han satt widh sins tieldz dör, tå hetast war på daghenom, och som han vplyffte sijn öghon och sågh, tå stodho tree män för honom. Och tå han sågh them lopp han emoot them frå sin tieldz dör, och bughadhe sigh nidh för honom på iordena och sadhe, HErre, haffuer iagh funnet nådh för tijn öghon, så gack icke fram om tin tienare, man wil hemta idher litit aff watn och twå idhra föter, och hwiler idher vnder trädh, och iagh wil leggia för idher itt stycke brödh, at j wedherqweken idhor hierta, sedhan gå j tå fram bäter, för ty, ther före ären j kompne til idhar tienare. The sadhe, Gör som tu haffuer sagdt.

	Abraham skyndade sigh in j tiellet til Sara, och sadhe henne, Skynda tigh, och blanda try måått semleiniöl, och baka kakor. Men han lopp bort til booskapen, och toogh en godh späädh kalff, och fick drengenom, han skyndadhe sigh och tilreedde thet. Och han toogh fram smöör och miölk, och aff kalffuenom som han tilreedt hadhe, och satte för them, och gick fram för them vnder trädh, och the åto.

	Tå sadhe the til honom, Hwar är tijn Hustru Sara? Han swaradhe, Ther inne j tiellet. Han sadhe, När iagh igen kommer til tigh om man leffuer, Sij, så skal Sara tijn hustru haffua en son. Thetta hörde Sara ther hon stoodh baack tieldörena, och the woro bådhen Abraham och Sara gammul, och wel til ålders kommen, så at Sara nu icke meer hadhe som qwinnor plågha haffua, ther före loogh hon widh sigh sielff och sadhe, Nu iagh gammul är, och min herre teslikes ålderstighin, skal iagh än nu giffua migh til lusta.

	Tå sadhe HERREN til Abraham, Hwj loogh Sara seyandes, Menar tu at thet kan wara, at iagh än nu födha skal så gammul som iagh är? Mon HERRANOM någhot wara omöghelighit? J sinom tijdh wil iagh komma til tigh igen, om man leffuer, och tå skal Sara haffua en son. Tå nekadhe Sara och sadhe, Jagh loogh intit, och wardt förfärat. Men han sadhe, Thet är icke så, Tu looghst.

	Tå stodho mennena vp tädhan, och wende sigh ått Sodom, och Abraham fölghde them, och leedhsaghadhe them. Och HERREN sadhe, Huru kan iagh dölia för Abraham thet iagh gör? Effter han skal warda til itt stoort och mechtugt folk, och all folk på iordenne skola warda welsignat j honom, Ty iagh weet at han befaler sinom barnom och sino hwse effter sigh, at the skola halla HERRANS wäghar, och göra hwadh rett och gott är, på thet at HERREN skal låta komma offuer Abraham alt thet han honom loffuat haffuer.

	Och HERREN sadhe, J Sodom och Gomorra är itt roop thet är stoort, och theras synder ära ganska swåra, ther före skal iagh fara nidh, och see til om the alt giordt haffua effter ropet som för migh kommet är, eller om thet icke så är, at iagh må wetat. Och mennena wende sitt ansichte och gingo ått Sodom. Men Abraham wardt ståndandes för HERRANOM, och trädde fram til honom och sadhe.

	Wilt tu tå förgöra then rechtferdugha medh then ogudhachtugha? Kunde henda at j stadhenom wore femtiyo rettferdughe, will tu them förgöra, och icke skona the rwmena för femtiyo rettferdugha skull, som ther inne wore? Bortt thet jfrå tigh at tu thet göra skulle, och dödha then rettferdugha medh then ogudhachtugha, och at them rettferdugha skulle gå lika som the ogudhachtugha, Bort thet jfrå tigh som alla werldennes domare

[‡‡ 10b]
äst, sådana straff läter tu icke gå. HERREN sadhe, Finner iagh femtiyo rettferdugha j Sodom stadh, så wil iagh skona allestädz j all rwm för theras skul.

	Abraham swaradhe och sadhe, Ah sij, iagh haffuer taghet migh före at tala medh HErranom, än doch iagh är stufft och aska, Om ther wore fem mindre än femtiyo rettferdughe inne, wille tu tå förgöra hela stadhen för the fem skul? Han sadhe, Finner iagh ther inne fem och fyratiyo, så wil iagh icke förgöra them.

	Och han taladhe än tå yterlighare til honom och sadhe, Motte henda at man finner ther fyratiyo inne. Och han sadhe, Jagh wil intit göra them för the fyratiyo skul. Abraham sadhe, HErre, Tagh icke til mistyckie om iagh än nu talar någhot. Motte henda at man finner ther tretiyo inne. Han swaradhe, Finner iagh ther tretiyo inne, så wil iagh intit göra them. Och han sadhe, Ah sij iagh haffuer taghet migh före at tala medh min HErra, Motte henda at man finner tiwghu ther inne. Han swaradhe, Jagh wil icke förgöra them för the tiwghu skull. Och han sadhe, Tagh ick til mistyckie HErre, om iagh talar än en tijdh, Motte henda at man finner tiyo ther inne. Han sadhe, Jagh wil icke förgöra them för the tiyo skul.

	Och HERREN gick bort sedan han hadhe vthtalat medh Abraham. Och Abraham wende om och gick heem til sitt igen.

		Nittonde Capitel.

OCH the twå Eenglana komo om afftonen til Sodon, och Lot satt j Sodom j portenom, Och tå han sågh them, stoodh han vp emoot them, och bughadhe sigh medh sitt ansichte nedher på iordena, och sadhe, Sij HErre, Kommer vthi idhar tiänares hws, och bliffuer ther offuer nattena, Låter twå idhra föter, och j morghon stå j bittidha vp och faren idhar wägh. The sadhe, Ney, men wij wilie bliffua öffuer nattena på gatonne. Tå nödhgadhe han them fast, och the gingo in medh honom, och the komo vthi hans hws. Och han giorde them een måltijdh, och bakadhe them osyrat brödh, och the åto.

	Men förra än the ladhe sigh, komo the män aff stadhenom Sodom, och omhwerffde hwset vnge och gamle, och alt folkit tilhopa, och kalladhe Lot vth, och sadhe til honom, Hwar äro mennenar som til tigh jngongne äre j thenna nattenne? Lät them gå her vth til oss, at wij måghe kenna them.

	Lot gick vth til them för dörena, och smelte dörena igen effter sigh och sadhe, Ah käre brödher görer icke så illa, Sij, iagh haffuer twå döttrar, the haffua än nu ingen man kendt, them wil iagh få vth til idher, och faren medh them som idher teckes, at j iw intit ondt gören thenna mennenar, ty ther före äre the ingongne vnder mitt taaks skugga. Men the sadhe, Kom hijt, Tå sadhe the, Äst icke tu allena en fremling her inne, och wilt nu regera? Nu wel, wij willie göra tigh mera ondt än them.

	Och the trengde sigh hardeligha medh wåld in på mannen Lot, och widh the lupo til, och wille slaghit vp dörena, sij, mennena rechte handen vth, och togho Lot in til sigh j hwset, och smelte dörena til. Och mennenar som för dörenne woro aff hwset, slogho the medh blindheet bådhe små och stora, så at the icke kunde finna dörena.

	Och mennena sadhe til Lot, Haffuer tu ock her inne någhra måghar, eller söner, eller döttrar, alla the som tigh tilhöra j stadhenom, them haff her vthu thetta rwmet, ty wij skole förgöra thetta rwmet, ther före at theras

[‡‡ 11a]
roop är stoort för HERRANOM, then oss vthsendt haffuer til at förgöra them.

	Tå gick Lot vth och taladhe medh sina måghar som skulle haffua hans döttrar, och sadhe, Görer redho, och gåår vthu thetta rwm, för ty, HERREN skal förgöra thenne stadh. Men them syntes thet wara gabberij.

	När nu morghonrodhen vpgick, skyndadhe änglana på Lot, at han skulle läta sigh lidha och sadhe, Gör redho, Tagh tina hustru och tina twå döttrar som tu haffuer, at tu ock icke förgååß vthi thenna stadzens misgerningom, Som han än nu fördröghde, togho mennenar honom widh handena, och hans hustru, och hans twå döttrar (effter HERREN wille skona them) och leedde honom vth, och läto honom vth för stadhen.

	Och som the hadhe hafft honom vth, sadhe the, Förwara tina siäl och see icke til baka, och statt icke j alla thenna engd, men på berghit vnsett tigh at tu icke förgååß. Tå sadhe Lot til them, Ah ney min HErre. Sij effter tin tienare haffuer funnet nådh för tijn öghon, så gör doch tina barmhertigheet stora, som tu på migh bewijst haffuer, at tu skulle beholla mina siäl widh lijff, Jagh kan icke förwara migh på berghena, Migh motte någhot ondt wedherkomma at iagh bliffue dödh. Sij, ther är en stadh icke longt hädhan ther iagh infly må, och han är liten, ther wil iagh förwara migh (är han doch liten) at mijn siäl må ther bliffua widh lijff.

	Tå sadhe han til honom, Sij, j tesse stycke haffuer iagh ock seedt til tigh, at iagh icke wil vmstörta then stadhen ther tu om taladhe. Lät lijdha tigh och förwara tigh ther, ty iagh kan intit göra til tess tu kommer ther in. Ther aff är then stadhen nemd Zoar, och solen war vpgången på iordena, tå Lot kom in vthi Zoar.

	Tå lät HERREN regna swaffuel och eeld jfrå HERRANOM aff himmelen offuer Sodom och Gomorra, och vmstörte the städher, alla then engden, och alla the som j städherna boodde, och alt thet på landena wext war. Och hans hustru sågh til baka, och wardt een salt stodh.

	Men Abraham stoodh vp om morghonen bittidha, på thet rwmet ther han förra hadhe ståndit för HERRANOM, och sågh vth emoot Sodom och Gomorra, och alt landet j then engden, och fick see at ther vpgick itt damb aff landena lijka som en röök aff en vgn. Ty, tå Gudh vmstörte the städher j then engdenne, tenckte han på Abraham, och frelste Lot vthu the städher som han vmstörte ther Lot vthi boodde.

	Och Lot foor vthu Zoar, och bleff på berghena medh bådha sina döttrar, ty han fruchtadhe at bliffua j Zoar, och lågh vthi eenne berghscriffuo han och bådha hans döttrar.

	Tå sadhe then äldsta til then yngsta, Wor fadher är gammal och ingen man är meer på iordenne, som til oss jngå kan effter alla werldenne sidhwänio. Kom lät oss giffua wår fadher dricka wijn, och leggiom oss när honom, at wij måghom behålla sädh aff wor fadher. Och så gåffuo the theras fadher dricka wijn j then nattenne. Och then äldsta gick in, och ladhe sigh när sinom fadher, och han wardt intit warse när hon ladhe sigh, ey heller när hon stoodh vp.

	Om morghonen sadhe then äldsta til then yngsta, Sij, iagh lågh j gåår när min fadher, lät oss ock j thenna nattenne giffua honom dricka wijn, at tu ock må gå in til honom, och leggia tigh när honom, at wij behålle sädh aff wor fadher. Och så gåffuo the teslikes j then nattenne sin fadher dricka wijn. Och then yngsta gick ock in, och ladhe sigh när honom. Och han wardt thet intit warse när hon ladhe sigh nidh, ey heller när hon stoodh vp.

	Och så wordo the bådha Lotz döttrar haffuandes aff sin fadher. Och then äldsta födde en son, then hon kalladhe Moab, aff honom komo the

[‡‡ 11b]
Moabiter alt in til thenna dagh. Och then yngsta födde ock en son, och hon kalladhe hans nampn Ammi barn. Aff honom komo Ammons barn alt in til thenna dagh.

		Tiwghunde Capitel.

SÅ foor Abraham tädhan in j landet Södher vth, och boodde emellan Kades och Zur, och wardt en fremling j Gerar, och sadhe om sina hustru Sara, thet är mijn syster. Tå sende Abimelech Konungen j Gerar effter henne och lät hemta henne.

	Men Gudh kom til Abimelech om nattena j drööm, och sadhe til honom, Sij, tu moste döö för then quinnona skul som tu taghit haffuer, ty hon är eens manz echta hustru. Men Abimelech hadhe än nu intit kommet widh henne, och han sadhe, Herre wiltu ock dräpa itt rettferdugt folk? Sadhe han icke til migh, hon är mijn syster, och hon sadhe teslikes, han är min brodher? Haffuer iagh doch thetta giordt medh enfollugt hierta, och oskyllugha hender.

	Och Gudh sadhe til honom j drömen, Jagh weet ock at tu thet medh enfollugha hierta giordt haffuer, ther före haffuer iagh ock bewarat tigh, at tu icke skulle synda emoot migh, och haffuer icke tilstadt at tu skulle komma widh henne. Så få nu mannenom sina hustru jgen, ty han är en Prophete, och lät honom bidia för tigh, så behåller tu liffuet. Hwar tu icke offuergiffuer henne, så weet at tu moste dödhen döö, och alt thet tigh tilhörer.

	Tå stoodh Abimelech bittidha vp om morghonen, och kalladhe all sina tienare, och sadhe alt thetta j theras åhöro. Och the män alle fruchtadhe sigh swårligha. Och Abimelech kalladhe ock så Abraham och sadhe til honom, Hwj haffuer tu oss thetta giordt? Och hwadh haffuer iagh brutit tigh emoot, at tu wille komma så stoor synd vppå migh och mitt rike? tu haffuer icke så giordt emoot oss som man göra skulle. Och Abimelech sadhe yterlighare til Abraham, Hwadh haffuer tu anseedt at tu så giorde?

	Abraham sadhe, Jagh tenkte, til ewentyrs j tesso rwme är ingen Gudz fruchtan, och the slå migh j hiäl för mina hustru skul. Och hon är sannerligha mijn syster, ty hon är mins fadhers dotter, men icke minne modhers dotter, och iagh toogh migh henne til hustru. Och tå Gudh bödh migh at iagh skulle wandra vthu mins fadhers hwsw, sadhe iagh til henne, Gör thenna barmhertugheet medh migh, huart wij kommom at tu sägher at iagh är tin brodher.

	Tå toogh Abimelech fåår och fää, tienare och tienarinnor och gaaff Abraham, och fick honom jgen hans hustru Sara, och sadhe, Sij, mitt land ståår tigh öpet, boo hwar tigh teckes. Och sadhe til Sara, Sij, iagh haffuer giffuit tinom brodher tusende silffuer peningar, Sij, han skal wara tigh til een ögnateckilse för alla the som när tigh äro, ee hwart tu faar, och en förswarare.

	Och Abrahm badh til Gudh, och Gudh botadhe Abimelech, och hans hustru, och hans tienistaquinnor, at the födde barn. Ty HERREN hadhe tilförenne hardeligha tillucht alla qweder j Abimelechs hwse, för Sara Abrahams hustru skul.

		XXI. Capitel.

[‡‡ 12a]
OCh HERREN sökte Sara såsom han sagdt hadhe, och giorde medh henne såsom han talat hadhe. Och Sara wardt haffuande, och födde Abraham en son j sinom ålderdom, widh then tijdhen som Gudh honom före sagdt hadhe. Och Abraham nemde sin son som honom född war Jsaac, then honom Sara födt hadhe, och omskar honom på ottonde daghen, som Gudh honom budhit hadhe. Hundradhe åår gammal war Abraham tå honom hans son Jsaac födder war.

	Och Sara sadhe, Gudh haffuer giordt migh itt löye, ty huilkin thet fåår höra han fåår lee åt migh. Och sadhe yterlighare, Hoo toorde och säya Abraham sielffuom at Sara degde barn, och hadhe födt honom en son j sinom ålderdom ? Och barnet wexte och wardt affwandt. Och Abraham giorde itt stoort gastabudh then daghen tå Jsaac affwandes.

	Och Sara fick see then Egyptiska quinnones Hagars son, then hon Abraham födt hadhe, at han war en bespottare, och sadhe til Abraham, Drijff thenna tienistequinnona vth medh hennes son, ty thenne tienistequinnones son skal icke ärffua medh min son Jsaac. Thetta ordet behaghadhe Abraham ganska illa för sin son skul. Men Gudh sadhe til honom, Lät tigh icke tyckia hårdt wara om pilten och tienistaquinnona. Alt thet Sara tigh sagdt haffuer, så lyydh henne, för ty, j Jsaac skal sädhen tigh nemd warda. Jagh skal ock göra tienistequinnones son til folk, ther före at han tijn sädh är.

	Tå stoodh Abraham bittijdha vp om morghonen, och toogh brödh och een flasko medh watn och ladhe på Hagars rygg, och pilten medh, och lät gå henne. Hon gick sin wägh och foor will j öknenne widh BerSaba. Tå nu watnet j flaskonne war förtärdt, kastadhe hon pilten vnder en buska, och gick bort och satte sigh twärs offuer longt jfrå widh itt arborstskott, ty hon sadhe, Jagh gitter icke see vppå at pilten döör, Och widh hon satt twärt offuer, hoff hon vp sina röst och greet.

	Tå hörde Gudh piltens röst, och Gudz ängel kalladhe Hagar aff himmelen, seyandes, Hwadh skadhar tigh Hagar? Fruchta tigh intit, för ty, Gudh haffuer hördt piltens röst ther han ligger, Statt vp, tagh pilten, och halt honom medh tina hender, ty iagh skal göra honom til stoort folk. Och Gudh öpnadhe hennes öghon, at hon fick see en watubrunn. Tå gick hon til, och fylte sina flasko medh watn, och gaff piltenom dricka, Och Gudh war medh piltenom, Han wexte och boodde j öknenne, och wardt en godh skytta, och boodde j then öknenne Pharan, och hans modher toogh honom hustru vthu Egypti land.

	På samma tijdhen taladhe Abimelech och Phicol hans häärhöffuitzman medh Abraham och sadhe, Gudh är medh tigh vthi alt thet tu gör. Så swär migh nu widh Gudh, at tu är migh icke argh, eller minom barnom, eller minom barnabarnom, vthan then barmhertugheet som iagh haffuer giordt medh tigh, then gör ock medh migh, och landena ther tu en fremling vthi äst. Tå sadhe Abraham, Jagh wil swäria.

	Och Abraham straffadhe Abimelech för then watubrunne skul, som Abimelechs tienare hadhe taghit medh wåld. Tå swaradhe Abimelech, Jagh haffuer icke wist hoo thet giorde, ey heller sadhe tu migh thet, ther til haffuer iagh icke hördt thet förra än j dagh.

	Tå toogh Abraham fåår och fää, och gaff Abimelech, och giorde bådhe itt förbund medh hwar annan. Och Abraham stelte siw lamb affsijdhes. Sadhe Abimelech til Abraham, Hwadh skola the siw lamb som tu haffuer stelt ther affsijdhes? Han swaradhe, Siw lamb skaltu tagha aff minne hand, at the skola wara migh til itt witnesbyrd, at iagh thenna brunn graffuit haffuer. Ther aff heter thet rwmet BerSaba, at the bådhe medh hwar annan ther så sworo, och alt så giorde the thet förbund j BerSaba.

[‡‡ 12b]
Bild

[‡‡ 13a]
	Tå stodho Abimelech och hans häärhöffuitzman Phicol vp, och drogho in j the Philisteers land igen. Och Abraham plantadhe trää j BerSaba, och predicadhe ther om HERRANS ewigha Gudz nampn, och war en fremling vthi the Philisteers land j longan tijdh.

		XXII. Capitel.

SEdhan thet skeedt war, försökte Gudh Abraham, och sadhe til honom, Abraham. Och han swaradhe, Her är iagh. Och han sadhe, Tagh Jsaac tin eenda son then tu käär haffuer, och gack bort vthi Moria land, och offra honom ther til itt brenneoffer, på itt bergh thet iagh tigh säyande warder. Tå stoodh Abraham bittijdha vp om morghonen, och sadhladhe sin åßna, och toogh med sigh twå drenger, och sin son Jsaac, och högg synder wedh til brenneoffer, stoodh vp och gick bortt til thet rwm som Gudh honom sagdt hadhe.

	På tridie daghen hooff Abraham sijn öghon vp, och sågh rwmet longt jfrå, och sadhe til sina drenger, Bliffuer j her medh åßnånom, iagh och pilten wiliom gå tijtt bortt, och när wij tilbidhit haffuom, wilie wij komma igen til idher. Och Abraham toogh wedhen til brenneoffret, och ladhe thet på sin son Jsaac. Men han toogh eelden och kniffuen j sina hand, och gingo så bådhe til samman.

	Tå sadhe Jsaac til sin fadher Abraham, Min fadher. Abraham swaradhe. Her är iagh min son. Och han sadhe, Sij, her är eelden och wedhen, huar är nu fåret til brenneoffret? Abraham swaradhe, Gudh förseer wel fåret min son til brenneoffret, och the gingo bådhe til samman.

	Och som the komo til rwmet ther Gudh honom aff sagdt hadhe, bygde Abraham ther itt altare, och ladhe wedhen ther vppå, och bant sin son Jsaac, ladhe honom på altaret offwan på wedhen, och vthrechte sina hand, och toogh til kniffuen at han skulle slachta sin son.

	Tå ropadhe honom HERRANS ängel aff himmelen och sadhe, Abraham Abraham. Han swaradhe, Her är iagh. Han sadhe, Kom intit tina hand widh pilten och gör honom intit, ty nu weet iagh, at tu fruchtar Gudh, och haffuer icke skonat tin eenda son för mina skul. Tå hooff Abraham sijn öghon vp, och sågh en wädhur baak sigh, bekayat medh hornen vthi en törnebuska, och gick tijtt och toogh then wädhuren, och offradhe honom til itt brenneoffer j sins sons stadh. Och Abraham kalladhe thet rwmet HERREN seer. Aff huilko man än nu j dagh sägher, På berghit, ther HERREN seedd warder.

	Och HERRANS ängel ropadhe åter til Abraham aff himmelen och sadhe, Jagh haffuer sworit widh migh sielff, sägher HERREN, effter tu thetta giorde och icke skonadhe tin eenda son, at iagh skal welsigna, och föröka tina sädh såsom stiernonar på himlenom, och såsom sanden på haffzens strand, Och tijn sädh skal besittia sina fienders portar, OCH J TJNNE sädh skal alt folk på iordenne welsignat warda, therföre at tu minne röst lydt haffuer. Sedhan gick Abraham til drengenar igen, och giorde sigh reedho, och drogho tilsammans til BerSaba, och boodde ther.

	Tå thetta så skeedt war begaff sigh at Abraham wardt sagdt, Sij, Milca haffuer ock födt barn tinom brodher Nahor, nemligh Vz then först födda, och Bus hans brodher och Kemuel, aff huilkom the Syrier komne äro, och Kesed och Haso, och Pildas, och Jedlaph, och Bethuel. Men Bethuel födde Rebeka. Tesse otta födde Milca Nahor Abrahams brodher. Och hans frilla benemd Rehuma födde ock, nemligh Tebah, Gaham, Thahas och Maacha.

[‡‡ 13b]
		XXIII. Capitel.

SAra leffde j hundradhe siw och tiwghu åår, och bleff dödh j then hoffuudhstadhen som kallas Hebron j Canaans lande. Tå kom Abraham til at söria och begråta henne. Sedhan stoodh han vp jfrå hennes lijk, och taladhe til Hetz barn och sadhe, Jagh är en fremling och en gest när idher, giffuer migh en arffrett til begraffning när idher, at iagh må begraffua min dödha som för migh ligger.

	Tå swaradhe Hetz barn Abraham och sadhe til honom, Höör oss käre herre, tu är en Gudz förste när oss, begraff tin dödha vthi wora betzsta griffter, ingen menniskia aff oss skal förweghra tigh at tu begraffuer tin dödha j hans graff. Tå stoodh Abraham vp och bughadhe sigh för landzens folke, nemligh, för Hetz barnom.

	Och han taladhe medh them och sadhe, är thet idher j sinnet at iagh begraffuer min dödha som för migh ligger, så hörer migh, och bedher för migh in för Ephron Zoars son at han giffuer migh sina dubbelkulo then han haffuer j endanom på sinom åker, för redheligha peninga läte migh henne få när idher til itt grifft arff. Ty Ephron boodde j bland Hetz barn.

	Tå swaradhe Ephron then Hetheen Abraham j Hetz barnas åhöro, för allom them, som vth och ingingo genom hans stadz port och sadhe, Ney min herre, vthan hör til hwadh iagh säya wil, Jagh giffuer tigh åkren, och then kulon medh som ther inne är, och giffuer tigh honom för mitt folks barnas åsyyn, til at begraffua tin dödha. Tå bughadhe sigh Abraham för landzens folke, och taladhe til Ephron j landzens folk åhöro, och sadhe, Wiltu höra migh, så tagh peningar aff migh för åkren the iagh tigh giffua wil, och så wil iagh ther begraffua min dödha.

	Ephron swaradhe Abraham och taladhe til honom, Min herre, hör doch migh, Marken är wärd fyrahundrat Siklar silffuer, men hwadh kan thet dragha emellan migh och tigh? Begraff man tin dödha. Abraham hörde Ephron och woogh honom peninganar til som han nemdt hadhe, huilkit Hetz barn åhörde, nemligh, fyrahundrat Siklar siluer, som tå gäffue och gengse woro.

	Och så wardt Ephrons åker ther then dubbelkulan inne war twärs offuer Mamre tileghnat Abraham til ewerdeligha ägho medh kulonne ther inne, och medh all trää om kring åkren, j Hetz barnas, och alles theras åsyyn som genom hans stadz port vth och ingingo. Sedhan begroff tå Abraham Sara sina hustru vthi kulonne j åkrenom then dubbel war, twärs offuer jfrå Mamre, thet är Hebron j Canaans lande. Och alt så wardt Abraham stadhfest then åkren, och kulan til begraffnings eghendom aff Hetz barnom.

		XXIIII. Capitel.

OCh Abraham war gammal och wel ålderstighin, och Gudh hadhe welsignat honom j all stycke. Tå sadhe han til sin äldsta hwstienare, then all hans tingist före stoodh, Lägg tina hand vnder mina lend, och swär migh widh HERRAN himmelens och iordennes Gudh, at tu icke tagher minom sone hustru aff Canaans döttrar, jbland huilka iagh boor, vthan faar in vthi mitt fädhernes land, och til mina slecht, och tagh minom sone Jsaac hustru.

	Tienaren sadhe, Om så hende at quinnan icke wille komma medh migh

[‡‡ 14a]in j thetta land, skal iagh tå läta tin son komma tijt j landet igen, tädhan tu kommen är? Abraham sadhe til honom, Wachta tigh ther före, at tu icke förer min son tijt igen, HERREN himmelens Gudh som migh toogh vthu mins fadhers hwse, och vthu mitt födzloland, then medh migh talat, och migh teslikes sworit och sagdt haffuer, Thetta landet wil iagh giffua tinne sädh, han skal senda sin ängel fram för tigh, at tu skalt tagha minom sone ther hustru. Hwar nu quinnan tigh icke fölia wil, så ästu qwitt thenna eedh, Allenast låt icke min son komma tijt igen. Tå ladhe tienaren sina hand vnder Abrahams sin herres lend, och swor honom her vppå.

	Så toogh tienaren tiyo Camelar aff sin herres Camelar, och droogh åstadh, och hadhe medh sigh aff allahanda sins herres håffuor, och war vppe, och foor til Mesopotamien til Nahors stadh, ther lät han Camelanar bliffua vthan för stadhenom widh en watubrunn om afftonen tå quinfolkit pläghadhe ther komma och tagha watn, och sadhe. HERRE min herres Abrahams Gudh, Kom j dagh emoot migh, och gör barmhertugheet medh minom herra Abraham, Sij, iagh ståår her när watubrunnenom, och theras döttrar som boo j thenna stadh warda her vth kommande til at tagha watn. Hwar nu någhon pigha kommer, och iagh sägher til henne, Halt hijt tina kruko och lät migh dricka, och hon sägher, Drick, iagh wil ock giffua tina Camelar dricka, at hon är then samma som tu haffuer beskäärdt tinom tienare Jsaac, och at iagh ther på må förstå at tu haffuer giordt barmhertugheet medh minom herra.

	Och förra än han vthtalat hadhe, Sij, Rebeka Bethuels dotter kom vth, huilkin är Milca son, then Nahors Abrahams brodhers hustru war, hon baar ena kruko på axlanar, och hon war en ganska degheligen pigha vnder ansichtet, och war än nu iungfru, och ingen man hadhe kendt henne, Hon kom nidh til brunnen, och fylte krukona, och wille gå heem igen. Tå lopp tienaren emoot henne och sadhe, Lät migh dricka noghot litet watn aff tinne kruko. Och hon sadhe, Drick min herre. Och strax toogh hon krukona nidh på sina hand, och gaff honom dricka. Och tå hon hadhe giffuit honom dricka, sadhe hon, Jagh wil ock ösa watn ått tina Camelar til tess at the få alle dricka. Och hon sloogh strax watnet vthu krukonne j hoonn, och lopp åter til brunnen til at ösa, och watnadhe alla hans Camelar.

	Men mannen vndradhe på henne och war stilla til tess han kunde få weta, om HERREN hadhe giordt hans reeso lyckosamma eller ey. Tå nu alle Camelanar hadhe drucket, toogh han fram itt gyldene ännespann wäghandes en halff Sikel, och twå armringar til hennes hender, wäghandes tiyo Siklar gull, och sadhe, Mijn dotter, hwem hörer tu til? sägh migh doch thet, Haffue wij ock rwm til at få herberghe j tins fadhers hwse? Hon sadhe til honom, Jagh är Bethuels dotter, Milcas sons som hon haffuer födt Nahor. Och hon sadhe yterlighare til honom, är ock så mykit halm och fodher när oss, och rwm nogh til herberghe.

	Tå böghde mannen sigh nidh, och badh til HERRAN och sadhe, Loffuat ware HERREN min herres Abrahams Gudh, som icke haffuer taghit sina barmhertigheet och sina sanning jfrå minom herra, För ty, HERREN haffuer fördt migh then retta wäghen til mins herras brodhers hws. Och pighan lopp och sadhe alt thetta j hennes modhers hwse. Och Rebeka hadhe en brodher som heet Laban.

	Och Laban lopp vth til mannen widh brunnen, och när han sågh ännespannet, och armringanar j sinne systers hender, och hörde Rebekes sinnes systers ord, at hon sadhe, Så haffuer mannen sagdt migh, Kom han til mannen, och sij, han stoodh när Camelanar widh brunnen, och sadhe, Kom her in tu HERRANS welsignadhe, Hwj ståår tu her vthe? Jagh haffuer rymdt hwset, och giordt rwm för Camelanar. Så hadhe han mannen

[‡‡ 14b]
in j hwset, och ladhe aff Camelarna, och gaff them halm och fodher och watn til at twå hans föter, och mennernes som medh honom woro, och satte maat för honom.

	Tå sadhe han, Jagh wil icke äta förra än iagh haffuer werffuat mitt ärende. The swaradhe, Sägh, Han sadhe, Jagh är Abrahams tienare, och HERREN haffuer rijkeligha welsignat min herra, och han är stoor worden, och han haffuer giffuit honom fåår och fää, silffuer och gull, tienare och tienerinnor, Camelar och åßnar, ther til haffuer Sara mins herras hustru födt minom herra en son j sinom ålderdom, honom haffuer han giffuit alt thet han haffuer.

	Och min herre haffuer taghit en eedh aff migh, och sagdt, Tu skalt icke tagha minom sone någhon hustru aff the Cananeers döttrar, j huilkers land iagh boor, vthan faar bortt til mins fadhers hws, och til mina slecht, tagh ther minom sone hustru. Men iagh sadhe til min herra, Huru? om quinnan icke wil fölia migh? Tå sadhe han til migh, HERREN för huilkom iagh wandrar, warder sendande sin ängel medh tigh, och skal göra tin wägh lyckosam, så at tu skalt tagha minom sone hustru aff minne slecht och mins fadhers hwse, tå skal tu wara min eedh qwitt, när tu kommer til mina slecht, giffua the tigh icke, så ästu min eedh qwitt.

	Så kom iagh j dagh til brunnen, och sadhe, HERRE, mins herres Abrahams Gudh, haffuer tu giordt min wägh lyckosam then iagh nu reeser, Sij, så ståår iagh her widh watubrunnen, när nu en iungfru kommer her vth til at tagha watn, och iagh sägher til henne, Gijff migh litet watn at dricka aff tinne kruko, och hon warder seyandes, Drick tu, iagh wil ock watna tina Camelar, thet är then quinna som HERREN haffuer beskiärdt mins herres sone.

	Förra än iagh nu sådana ord vthsagdt hadhe j mino hierta, Sij, tå kom Rebeka vth medh enne kruko på sinne axl, och gick nidh åt brunnen til at tagha watn. Tå sadhe iagh til henne, Giff migh dricka. Och hon toogh snarligha krukona aff sinne axl, och sadhe, Drick, tina Camelar wil iagh ock watna. Så drack iagh, och hon watnadhe ock så Camelanar, Och iagh fråghadhe henne och sadhe, Hwars dotter ästu? Hon swaradhe, Jagh är Bethuels dotter Nahors sons, som Milca honom födt haffuer.

	Tå hengde iagh itt ännespann på hennes andlete, och armringar offuer hennes hender, och böghde migh nedher och baadh til HERRAN, och loffuadhe HERRAN mins herras Abrahams Gudh, som migh hadhe fördt retta wäghen, at iagh skulle tagha til hans son, mins herras brodhers dotter. Om j nu äre the, som bewijsen minom herra barmhertigheet och sanning, så sägher migh thet. Hwar ock icke, så sägher migh ock thet, at iagh wender migh antingen til then höghra sidhona, eller til then wenstra.

	Tå swaradhe Laban och Bethuel och sadhe, Thet är vthgångit aff HERRANOM, ther före kunne wij intit säya tigh emoot huarken ondt eller godt. Ther är Rebeka för tigh, tagh henne och faar tin wägh at hon bliffuer tins herres sons hustru, som HERREN sagdt haffuer. Tå Abrahams tienare hörde tesse ord, bughadhe han sigh til iordena för HERRANOM, och toogh fram silffuer och gyldene klenodier och klädher, och gaff them Rebeka. Men hennes brodher och modher gaff han örter. Tå ååt han och drack samt medh mennerna som medh honom woro, och bliffuo ther offuer nattena.

	Om morghonen stoodh han vp och sadhe, Läter migh fara til min herra. Men hennes brodher och modher sadhe, Låt doch bliffua pighona widh tiyo daghar när oss, sedhan skal tu fara. Tå sadhe han til them, Förhåller mig icke, för ty, HERREN haffuer giordt min wägh lyckosam, slepper migh

[‡‡ 15a]
at iagh faar til min herra. Tå sadhe the, Läter oss kalla pighona, och frågha hwadh hon sägher ther til. Och the kalladhe Rebeka, och sadhe til henne, Wil tu fara medh thenna mannenom? Hon swaradhe, Ja, iagh wil medh honom.

	Så läto the Rebeka theras syster fara medh hennes ammo, och Abrahams tienare och hans föliare. Och the welsignadhe Rebeka och sadhe til henne. Tu äst wor syster, förkoffwra tigh til tusende tusend, och tijn sädh besittie sina fienders poortar. Så reedde Rebeka sigh til medh sina pighor, och satte sigh på Camelerna, och folgde mannen effter. Och tienaren toogh Rebeka til sigh och foor sin wägh.

	Men Jsaac kom jfrå then brunnen som kalladhes thens leffuandes och seendes, ty han boodde j thet landet södher vth, och war vthgången til at bidhia j markenne om afftonen, Och hooff vp sijn öghon och sågh at Camelerna komo ther. Och Rebeka hoof vp sijn öghon och sågh Jsaac. Tå steegh hon aff Camelen och sadhe til tienaren, Hwadh man är thet som kommer emoot oss på markenne? Tienaren sadhe, Thet är min herre. Tå toogh hon mantelen och holde sigh. Och tienaren fortalde Jsaac alt huru han sakena vthrettat hadhe. Tå förde Jsaac henne in j sins modhers Saras hyddo, och toogh Rebeka, och hon wardt hans hustru, och han wardt käär åt henne. Och så wardt Jsaac hughswalat offuer sina modher.

		XXV. Capitel.

ABraham toogh åter ena hustru hon heet Ketura, hon födde honom Simran och Jacksan, Medan och Midian, Jesbak och Suah. Men Jacksan födde Seba och Dedan.

	Dedans barn woro Assurim, Letusim och Leumim. Midians barn woro Epha, Epher, Hanoch, Abida och Eldaa, Tesse äre alle Ketura barn. Men Abraham gaff alt sitt godz Jsaac. Men the barnen som han hadhe aff frillorna gaff han skencker och lät them fara jfrå sin son Jsaac mädhan han än leffde, öster vth j österlanden.

	Men Abrahams ålder som han leffde, war hundradhe fem och siwtiyo åår, och bleff siwk, och dödde j en roligh ålder, tå han aff ålder och leffuande mätter war, och wardt samlat til sitt folk. Och honom begroffuo hans söner Jsaac och Jsmael j then dubbelkulonne på Ephrons åker Zohars Hetheers sons, som ligger emoot Mamre j then markenne, som Abraham köpt hadhe aff Hetz barnom. Ther är Abraham begraffuen medh Sara sinne hustru. Och effter Abrahams dödh welsignadhe Gudh hans son Jsaac. Och han boodde widh then brunnen som kalladhes thens leffuandes och seendes.

	Thetta är Jsmaels Abrahams sons slecht som Hagar Saras tienistequinna aff Egypten födde honom. Och thetta äre Jsmaels barnas nampn ther theras slechte haffua nampn aff. Jsmaels första son Nebaioth, Kedar, Adbeel, Mibsam, Misma, Duma, Masa, Hadar, Thema, Jetur, Naphis och Kedma. Tesse äre Jsmaels barn medh theras nampn, j theras byiar och städher, tolff förstar. Och thetta är Jsmaels ålder, hundradhe och siw och tretyio åår, Och han wardt siwk och dödde, och wardt samkat in til sitt folk. Men han boodde jfrå Heuila in til Zur emoot Egypten, när man gåår til Assyrien, och satte sigh emoot alla sina brödher.

	Thetta är Jsaacs Abrahams sons slechte. Abraham födde Jsaac, Men Jsaac war fyratiyo åår gammal tå han toogh Rebeka til hustru, Bethuels Syrers aff Mesopotamien dotter, Labans Syrers syster.

[‡‡ 15b]
	Men Jsaac badh HERRAN för sina hustru, ty hon war ofruchtsam, och HERREN hörde honom, och Rebeka hans hustru wardt haffuandes. Och barnen stötte sigh medh hwar annan j hennes lijff. Tå sadhe hon, Effter migh skulle så gå, hwj är iagh tå worden haffuandes? Och gick bortt til at frågha HERRAN. Och HERREN sadhe til henne, Tw folk äro j tino liffue, och tweggehanda folk skola skilias vthaff tino liffue, och thet ena folkit skal offuerwinna thet andra, och then större skal tiena them mindre.

	Tå nu tijdhen kom at hon födha skulle, Sij, tå woro twillingar j hennes liffue. Then förste som vthkom war röödh och ludhin som itt skin, och the kalladhe honom Esau. Strax ther effter kom hans brodher vth, han hölt medh sinne hand j Esaus fotabladh, och the kalladhe honom Jacob. Sextiyo åår gammal war Jsaac tå the wordo födde. Och tå drengerna wordo store, wardt Esau en jäghare och en åkerman. Men Jacob en froom man, och boodde j tiäl. Och Jsaac hadhe Esau käär, ty han pläghadhe äta aff hans weedhe. Men Rebeka hadhe Jacob käär.

	Och Jacob kokadhe en rett, tå kom Esau aff markenne, och war trötter, och sadhe til Jacob, Giff migh äta aff thenna rödha rettenom, ty iagh är trötter. Ther aff heter han Edom. Men Jacob sadhe, Sääl migh j dagh tin förstfödzlorett. Esau swaradhe, Sij, iagh moste doch döö, hwadh warder migh then förstfödzloretten nyttugh? Jacob sadhe, Så swäär migh j dagh. Och han swoor honom, och sålde så Jacob sin förstfödzlorett. Tå gaff Jacob honom brödh och then grynwellingen, och han ååt och drack, och stoodh vp, och gick tädhan. Och så förachtadhe Esau sin förstfödzlorett.

		XXVI. Capitel.

SÅ kom en dyyr tijdh j landet, effter then förra som war j Abrahams tijdh, och Jsaac foor til Abimelech the Philisteers Konung til Gerar. Tå oppenbaradhe sigh honom HERREN och sadhe, Faar icke nidh j Egypten, vthan blijff j thet land som iagh sägher tigh, Blijff en fremling j tesso landena, och iagh skal wara medh tigh, och welsigna tigh, För ty, tigh och tinne sädh skal iagh giffua all thenna landen, och skal stadhfesta min eedh som iagh tinom fadher Abraham sworit haffuer, och skal föröka tina sädh såsom stiernonar på himmelen, och skal giffua tinne sädh all thenna landen, och j genom tina sädh skola all folk på iordenne welsignat warda, ther före at Abraham haffuer warit minne röst hörugh, och haffuer hållet mina sedher, mijn budh mina stadhgar och mijn lagh.

	Så boodde Jsaac j Gerar. Och när folkit j then landzendanom fråghadhe honom om hans hustru, sadhe han, Hon är mijn syster, ty han fruchtadhe at seya, Hon är mijn hustru, at the til ewentyrs icke motte slaghit honom j hiäl för Rebeka skul, ty hon war degheligh vnder ansichtet. Tå han nu hadhe warit ther en tijdh long, sågh Abimelech the Philisteers Konung vth genom fenstret, och wardt warse at Jsaac skemtadhe medh sinne hustru Rebeka. Tå kalladhe Abimelech Jsaac och sadhe, Sij, thet är tijn hustru, Hwj haffuer tu sagdt, hon är mijn syster? Jsaac swaradhe honom, Jagh tenkte at iagh motte til ewentyrs warda slaghin j hiäl för hennes skul. Abimelech sadhe, Hwj haffuer tu tå giordt oss thet? Motte sachta haffua skeedt at någhor aff folkit hadhe läghrat sigh medh tinne hustru, och så hadhe tu kommet skul vppå oss. Tå bödh Abimelech allo folkena och sadhe,

[‡‡ 16a]
Huilkin som kommer widh thenna mannen eller hans hustru, han skal dödhen döö.

	Och Jsaac sådde ther j landet, och fick thet året hundradhefåltt. Ty HERREN welsignadhe honom, och han wardt en mechtugh man, gick och wexte til, til tess han wardt ganska stoor, och hadhe mykit godz j fåår och fää, och mykit tienistefolk. Ther före affwundadhes the Philisteer widh honom, och kastadhe igen alla the brunnar som hans fadhers tienare graffuet hadhe j hans fadhers Abrahams tijdh, och fylte them vp medh iord, så at ock Abimelech sadhe til honom, Faar jfrå oss, ty tu äst worden oss förmechtugh.

	Tå foor Jsaac tädhan, och sloogh vp sijn tiäl j Gerars daal, och boodde ther. Och lät vpgraffua igen the watubrunnar, som the j hans fadhers Abrahams tijdh graffuet hadhe, huilka the Philisteer effter Abrahams dödh jgenfylt hadhe, och kalladhe them widh samma nampnet som hans fadher them kallat hadhe. Groffuo ock Jsaacs tienare j dalenom, och funno ther en brunn medh leffuandes watn. Men heerdanar aff Gerar trette medh Jsaacs heerdar och sadhe, Thetta watnet är wort. Tå kalladhe han then brunnen Esek, ther före at the hadhe ther giordt honom hoghmodh.

	Tå groffuo the en annan brunn, ther trette the ock offuer, ther före kalladhe han honom Sitena. Tå skyndadhe han sigh tädhan, och groff en annan brunn, ther trette the intit om, Ther före kalladhe han honom Rehoboth och sadhe, Nu haffuer HERREN giffuit oss rwm, och lätit oss wexa til j landena. Ther effter foor han tädhan til BerSaba.

	Och HERREN syntes honom j then nattenne och sadhe, Jagh är tins fadhers Abrahams Gudh, fruchta tigh intit, ty iagh är medh tigh, och skal welsigna tigh, och föröka tina sädh för min tienare Abraham skul. Tå bygde han ther sammastadz itt altare, och predicadhe om HERRANS nampn, och vpsloogh ther sitt tiäl, och hans tienare groffuo ther en brunn.

	Och Abimelech gick til honom aff Gerar, och Ahusath hans wen, och Phicol hans häärhöffuitzman. Men Jsaac sadhe til them, Hwj kommen j til migh? Hate j migh doch, och haffuen driffuit migh jfrå idher. The sadhe, Wij see medh seendes öghon at HERREN är medh tigh, ther före sadhe wij, Thet skal wara en eedh emellan oss och tigh, och wiliom göra itt förbund medh tigh, at tu icke gör oss någhon skadha, lijka som wij icke heller haffue någhot affhendt tigh, och såsom wij ey heller haffue giordt tigh annat än gott, och lätit tigh fara medh fridh. Men nu ästu then som HERREN welsignat haffuer. Tå giorde han them een måltijdh, och the åto och drucko. Och om morghonen bittijdha stodho the vp, och sworo then ene them andra. Och Jsaac lät them gå. Och the foro jfrå honom medh fridh.

	Samma daghen komo Jsaacs tienare och sadhe honom om brunnen som the graffuet hadhe, och sadhe til honom, Wij haffuom funnet watn. Och han kalladhe honom Saba, ther aff heter then stadhen BerSaba än j dagh.

		XXVII. Capitel.

[‡‡ 16b]
TÅ Esau war fyratiyo åår gammal, toogh han hustrur, Judith Beri thens Hetheens dotter och Basmath Elons thens Hetheens dotter, the woro bådha emoot Jsaac och Rebeka ganska bittra.

	Och thet begaff sigh, tå Jsaac war worden gammal, at hans öghon wordo mörk til syyn, kalladhe han Esau sin större son, och sadhe til honom, Min son. Han swaradhe honom, Her är iagh. Och han sadhe, Sij, iagh är worden gammal, och weet ey när iagh skal döö. Så tagh nu tijn tyygh, kogher och bogha, och gack vthi markena, och hemta migh willebrådh, och gör migh en maat såsom iagh gerna wil haffuat, och bäär migh honom her in at iagh må äta, på thet mijn siäl må welsigna tigh, förra än iagh döör.

	Men Rebeka hörde sådana ord som Jsaac sadhe til sin son Esau. Och Esau gick vthi markena at han skulle tagha willebrådh och haffua henne heem. Tå sadhe Rebeka til sin son Jacob, Sij, iagh haffuer hördt tin fadher tala medh tinom brodher Esau, och seya, Hemta migh een willebrådh, och gör migh maat at iagh må äta, och welsigna tigh för HERRANOM förra än iagh döör. Så hör nu min son mina röst hwadh iagh tigh sägher, Gack bort til hiorden, och hemta migh twå godha kedhlingar, at iagh gör tinom fadher ther aff maat såsom han wil gerna haffuat, thet skalt tu bära tinom fadher in at han äter, på thet han må welsigna tigh förra än han döör.

	Jacob sadhe til sina modher Rebeka, Sij, mijn brodher Esau är ludhin, och iagh släter, så kan til ewentyrs min fadher tagha vppå migh, och måtte tenkia at iagh wil bedragha honom, och läter så offuer migh gå een forbannelse, och icke welsignelse. Tå sadhe hans modher til honom, Then forbannelsen ware offuer migh, min son, höör man tu mina röst, gack och tagh migh thet hijt. Tå gick han bort och toogh, och baar til sina modher.

	Tå giorde hans modher en maat, såsom hans fadher gerna hadhet, och toogh Esaus hennes störres sons kösteligha klädher, som hon när sigh j hwset hadhe, och kledde them på Jacob sin mindre son. Men skinnen aff kedhlinganar sweepte hon om hans hender, och ther han war släter på halsenom, och fick så maten medh brödh såsom hon reedt hadhe vthi Jacobs sins sons hand.

	Och han baar thet in til sin fadher, och sadhe, Min fadher. Han swaradhe, Her är iagh, Hoo ästu min son? Jacob sadhe, Jagh är Esau tin förstfödde son. Jagh haffuer giordt som tu haffuer sagdt migh, Statt vp, sätt tigh, och äät aff minne willebrådh, på thet tijn siäl må welsigna migh. Men Jsaac sadhe til sin son, Min son, huru haffuer tu så snart funnet? Han swaradhe, HERREN tin Gudh haffuer migh thet bestyrdt. Tå sadhe Jsaac til Jacob, Gack hijt min son, at iagh tagher vppå tigh om tu äst min son Esau eller ey. Så gick Jacob til sin fadher Jsaac, och tå han hadhe taghit vppå honom sadhe han, Rösten är Jacobs röst, men henderna äre Esaus hender. Och kende honom intit, ty hans hender woro lodhna såsom Esaus hans brodhers hender, och så welsignadhe han honom.

	Och sadhe til honom, ästu min son Esau? Han swaradhe, Ja, iagh äret. Tå sadhe han, Så tagh migh hijtt min son til at äta aff tijn willebrådh, at mijn siäl må welsigna tigh. Tå baar han thet til honom, och han ååt, ock baar honom teslikes wijn in, och han drack. Och Jsaac hans fadher sadhe til honom, Kom hijt och kyss migh min son. Han gick til och kyste honom. Tå kende han luchten aff hans klädher, och welsignadhe honom och sadhe.

	Sij, mins sons lucht är såsom ens åkers lucht then HERREN

[‡‡ 17a]
welsignat haffuer. Gudh giffui tigh aff himmelsens dagg, och aff iordennes fetma, och rikeligha korn och wijn. Folk tiäne tigh, och slechter falle tigh til fota. War en herre offuer tina brödher, och tijn modhers barn falle tigh til fota. Förbannat ware then tigh förbannar. Welsignat ware then tigh welsignar.

	När nu Jsaac lychtat hadhe welsignelsen offuer Jacob, och Jacob som nogast vthgången war jfrå sinom fadher Jsaac, tå kom Esau hans brodher vthaff sinne iaght, och giorde ock så en maat, och baar in til sin fadher, och sadhe til honom, Stat vp min fadher och äät aff tins sons willebrådh, at tijn siäl må welsigna migh. Tå swaradhe honom Jsaac hans fadher, Hoo ästu? Han sadhe, Jagh är Esau tin förstfödde son. Tå wardt Jsaac offuermotto häpen och sadhe, Hoo? och huar är tå then jägharen som migh thet burit haffuer, och iagh ååt vthaff allo förra än tu kom, och welsignadhe honom? Han skal ock welsignat bliffua.

	När Esau thetta sins fadhers taal hörde, ropadhe han höght och wardt öffuermotten förbittrat, och sadhe til sin fadher, Welsigna ock migh min fadher. Men han sadhe, Tin brodher är kommen medh list, och haffuer tijn welsignelse bortta. Tå sadhe han, Retteligha heter han Jacob, ty han haffuer nu twå resor vndertrampat migh. Min förstfödzlorett haffuer han bortta, och sij, nu tagher han ock mijn welsignelse bortt. Och sadhe, Haffuer tu ingen welsignelse behållet för migh?

	Jsaac swaradhe och sadhe til honom, Jagh haffuer satt honom til en herra offuer tigh, och alla hans brödher haffuer iagh giordt honom til tienare, medh korn och wijn haffuer iagh förseedt honom. Hwadh skal iagh doch nu göra tigh min son? Esau sadhe til sin fadher, Haffuer tu tå icke vthan ena welsignelse min fadher? Welsigna migh ock min fadher. Och hooff vp sina röst och greet. Tå swaradhe Jsaac hans fadher och sadhe til honom.

	Sij, een feet boning skalt tu haffua på iordenne, och aff himmelens dagg offuan effter, Medh titt swerd skalt tu nära tigh, och skalt tiena tinom brodher. Och thet skal skee at tu skalt ock warda en herre, och rijffua hans ook aff tinom halse.

	Och Esau wardt wreedh vppå Jacob för welsignelsen skul, ther hans fadher honom medh welsignat hadhe, och sadhe j sitt hierta, Then tijdhen warder snart kommande, at min fadher moste få sorgh, ty iagh wil dräpa min brodher Jacob. Tå wardt Rebeka sagdt om tessa hennes större sons Esaus ord, och sende bort och lät kalla sin mindre son Jacob, och sadhe til honom, Sij, tin brodher Esau hotar tigh at han wil dräpa tigh. Och hör nu mina röst min son, gör tigh redho och flyy til min brodher Laban j Haran, och blijff en tijdh longt när honom, til tess tins brodhers grymheet återwender, och til tess hans wredhe wendes jfrå tigh, och förgäter thet tu honom giordt haffuer, så wil iagh sedhan senda och läta hemta tigh tädhan. Hwj skulle iagh mista idher bådha på en dagh?

	Och Rebeka sadhe til Jsaac, Migh ledhes widh at leffua för Hetz döttrar skul, Om Jacob tagher hustru aff Hetz döttrar huilka äre såsom tesse landzens döttrar, effter hwadh skal iagh leffua?

		XXVIII. Capitel.

[‡‡ 17b]
Bild

[‡‡ 18a]
TÅ kalladhe Jsaac sin son Jacob, och welsignadhe honom, och bödh honom, och sadhe til honom, Tagh icke hustru aff Canaans döttrar, vthan gör tigh redho och faar in j Mesopotamien til Bethuel, tins modherfadhers hws, och tagh tigh ther hustru aff Labans tins modherbrodhers döttrar. Men alzmechtigh Gudh welsigne tigh, och göre tigh fruchtsam, och föröke tigh, så at tu warder en skare medh folk, och giffue tigh Abrahams welsignelse, tigh och tinne sädh med tigh, at tu må besittia thet land ther tu en fremling vthi äst, thet Gudh Abraham giffuit haffuer. Så skilde Jsaac Jacob jfrå sigh, at han foor in j Mesopotamien til Laban Bethuels son aff Syrien, Rebekes brodher, som hans och Esaus modher war.

	När nu Esau sågh at Jsaac hadhe welsignat Jacob, och sendt honom in j Mesopotamien, at han skulle ther tagha sigh hustru, ach at sedhan han honom welsignat hadhe, bödh han honom och sadhe, Tu skalt ingen hustru tagha aff Canaans döttrar, och at Jacob war sinom fadher och modher lydugh, och foor in j Mesopotamien, sågh ock at Jsaac hans fadher sågh icke gerna Canaans döttrar, gick han bortt til Jsmael, och toogh vthoffuer the hustrur han til forenne hadhe, Mahalath, Jsmaels Abrahams sons dotter, Nabaioths syster, til hustru.

	Men Jacob foor vth jfrå BerSaba, och reeste til Haran, och kom på itt rwm, ther bleff han offuer nattena, För ty, solen war berghat, och han toogh en steen ther på rwmena, och ladhe honom vnder sitt hoffuudh och ladhe sigh j samma rwm til at soffua. Och honom drömde, och sij, en steghe stoodh på iordenne, och enden på honom toogh vp j himmelen, och sij, Gudz änlar stigho ther på, vp och nidher, och HERREN stoodh ther offuerst vppå, och sadhe.

	Jagh är HERREN, Abrahams tins fadhers Gudh, och Jsaacs Gudh, thet landet som tu ligger vppå, skal iagh giffua tigh och tinne sädh, och tijn sädh skal warda såsom stofftet på iordenne, och tu skalt warda vth sprijdder, wester vth, öster vth, norr vth, och södher vth, OCH GENOM TJGH OCH TJNA sädh skola alla slechter på iordenne warda welsignadhe. Och sij, iagh är medh tigh, och skal förwara tigh ehwart tu faar, och skal föra tigh åter j thetta landet igen. Och skal icke offuergiffua tigh til tess iagh gör alt thet iagh tigh sagdt haffuer.

	Tå nu Jacob waknadhe vp aff sin sömpn, sadhe han, Wisseligha är HERREN j thetta rwm, och iagh wistet icke. Och fruchtadhe han sigh och sadhe, Thetta moste wara itt heligt rwm, Ty her boor wisseligha Gudh, och her är himmelens port. Och Jacob stoodh vp om morghonen bittijdha, och toogh stenen som han hadhe lagdt vnder sitt hoffuudh, och reeste honom vp, och gööt olio ther offuan vppå, och kalladhe thet rwmet BethEl, men tilförenna heet then stadhen Lus.

	Och Jacob giorde itt löffte och sadhe, Om så är at Gudh bliffuer medh migh, och förwarar migh på thenna wäghen som iagh reser, och giffuer migh brödh til at äta, och klädher til at klädhas medh, och förer migh medh fridh åter heem igen til min fadher, så skal HERREN wara min Gudh, och thenne stenen som iagh vpreest haffuer, skal warda itt Gudz hws, och alt thet tu migh giffuer, ther wil iagh giffua tigh tiende aff.

		XXIX. Capitel.

[‡‡ 18b]
TÅ hooff Jacob sin foot vp, och gick in j thet land som öster vth ligger, och sågh sigh om. Och sij, ther war en brunn på markenne. Och sij, tree hiordar medh fåår ther när, För ty, hiordana moste dricka aff brunnenom, och lågh en stoor steen för holet på brunnenom, Och the pläghadhe ther församla alla hiordana, och weltra stenen jfrå brunz holet, och watna fåren, och ladhe så åter stenen för holet j sitt rwm igen.

	Och Jacob sadhe til them, Mine brödher, hwadhan äre j? The swaradhe, Wij äre aff Haran. Han sadhe til them, Kenne j ock Laban Nahors son? The swaradhe, Wij kenne honom wel. Han sadhe, Gåår honom ock wel j hand? The swaradhe, Honom gåår wel j hand. Och sij, ther kommer hans dotter Rahel medh fåren. Han sadhe, thet är än nu bittijdha dags, och är icke än nu tijdh drijffua booscapen heem, watner fåren, och gåår bortt medh them j beet. The swaradhe, Wij kunne icke, förra än alla hiordanar komma til samman, och wij weltre stenen jfrå brunz holet, och watne så fåren.

	Medhan han än nu taladhe medh them, kom Rahel medh sins fadhers fåår, för ty, hon wachtadhe fåren. Tå Jacob sågh Rahel Labans sins modherbrodhers dotter, och Labans sins modherbrodhers fåår, gick han til och weltradhe stenen jfrå holet på brunnenom, och watnadhe Labans sins modherbrodhers fåår, och kyste Rahel, hooff vp sina röst och greet, och kungiorde henne at han war hennes fadhers brodher, och Rebekes son. Tå lopp hon och kungiorde thet sinom fadher.

	Tå nu Laban hörde om Jacob sin systerson, lopp han emoot honom, och toogh honom j fampn och kysten, och hadhe honom in j sitt hws. Tå förtalde han honom alt huru tilgått war. Tå sadhe Laban til honom, Nu wel, tu äst mitt been och mitt kött, Och när han nu en månadh longt hadhe warit när honom, sadhe Laban til Jacob, Än doch tu äst min brodher skulle tu för then skul tiena migh för intit? Sägh, hwadh skal wara tijn löön? Och Laban hadhe twå döttrar, the äldsta heet Lea, och the yngsta heet Rahel. Men Lea war kleenögd, Rahel war wel skapat, och hadhe itt deghligit ansichte, til henne fick Jacob kerlech och sadhe, Jagh wil tiena tigh j siw åår för Rahel tina yngsta dotter. Laban swaradhe, Thet är bätre iagh giffuer tigh henne, än enom androm, Blijff när migh.

	Så tiente Jacob j siw åår för Rahel, och tychte honom thet wara fåå daghar, så käär hadhe han henne. Och Jacob sadhe til Laban, Få migh mina hustru, ty nu är tijdh at iagh kommer j säng til henne. Tå bödh Laban alt folkit ther om kring och giorde bröllopp. Men om afftonen toogh han Lea sina dotter, och hadhe henne in til honom, och han lågh när henne. Och Laban fick sinne dotter Lea Silpa til ena tienistepigho.

	Om morghonen, sij, tå war thet Lea, och han sadhe til Laban, Hwj haffuer tu thet giordt migh? haffuer iagh icke tient tigh för Rahel? Hwj haffuer tu bedraghit migh? Laban swaradhe, Man gör icke så j wåro lande, at man giffuer vth then yngsta för än then äldsta, halt tesse wekona vth, så wil iagh ock giffua tigh tessa medh, för then tienst som tu än nu skal tiena migh j andron sjw åår. Jacob giorde så, och hölt the wekona vth. Tå gaff han honom Rahel sina dotter til hustru. Och Laban gaff Rahel sinne dotter Bilha til ena tienistepigho. Så lågh han ock när Rahel, och hadhe Rahel kärare än Lea. Och tiente honom framdelis j the andra sjw åren.

	Men tå HERREN sågh, at Lea wardt wanwyrd, giorde han henne fruchtsamma, och Rahel ofruchtsamma. Och Lea wardt haffuandes och födde en son, then kalladhe hon Ruben, och sadhe, HERREN haffuer seedt til mijn förtryckelse, nu warder min man haffuandes migh käär. Och wardt åter haffuandes och födde en son, och sadhe, HERREN

[‡‡ 19a]
haffuer hördt at iagh är wanwyrd, och haffuer teslikes thenna giffuit migh, Och kalladhe honom Symeon. Åter wardt hon haffuandes och födde en son, och sadhe, Nu warder min man åter hållandes sigh til migh, ty, iagh haffuer födt honom tree söner. Therföre kalladhe hon honom Leui. Fierde reeso wardt hon haffuandes, och födde en son och sadhe, Nu wil iagh tacka HERRANOM, ther före kalladhe hon honom Juda, och wende så igen at födha.

		XXX. Capitel.

TÅ Rahel sågh at hon födde Jacob intit, affwundadhes hon widh sina syster, och sadhe til Jacob, Skaffa migh ock barn, ellies döör iagh. Jacob wardt ganska wreedh på Rahel, och sadhe, Jcke är iagh Gudh som tigh förmenar tijns lijffs frucht? Men hon sadhe, Sij, ther är mijn tienistepigha Bilha, lägg tigh när henne, at hon må födha j mitt skööt, och iagh warder doch vpbygd genom henne, Och gaff honom så Bilha sina tienistepigho til hustru.

	Och Jacob ladhe sigh när henne, och så wardt Bilha haffuandes, och födde Jacob en son. Tå sadhe Rahel, Gudh haffuer dömdt mina saak, och hördt mina röst, och giffuit migh en son, ther före kalladhe hon honom Dan. Åter wardt Bilha Rahels tienistequinna haffuandes, och födde Jacob then andra sonen. Tå sadhe Rahel, Gudh haffuer vmwendt thet medh migh och minne syster, och iagh fåår offuerhandena, Och hon kalladhe honom Napthalj.

	Tå nu Lea sågh at hon hadhe wendt igen at födha, toogh hon sina tienistepigho Silpa, och gaff henne Jacob til hustru. Så födde Silpa Leas tienistequinna Jacob en son. Tå sadhe Lea, Rustigh, och kalladhe honom Gad. Ther effter födde Silpa Leas tienistequinna Jacob then andra sonen. Tå sadhe Lea, Wel migh, för ty, döttranar skola seya migh salugha, och hon kalladhe honom Asser.

	Ruben gick vth om hwete andena, och fan lilior på markenne, och hadhe them heem til sina modher Lea. Tå sadhe Rahel til Lea, Giff migh en deel aff tins sons lilior. Hon swaradhe, Haffuer tu icke nogh at tu haffuer taghet min man bortt, och wilt teslikes tagha mins sons lilior? Rahel sadhe, Nu wel, Lät honom thenna nattena soffua när tigh för tins sons lilior. Tå nu Jacob kom om afftonen aff markenne, gick Lea vth emoot honom och sadhe, När migh skalt tu liggia, för ty, iagh haffuer köpt tigh för mins sons lilior.

	Och han lågh när henne the nattena. Och Gudh hörde Lea, och hon wardt haffuandes och födde Jacob then femte sonen, och sadhe, Gudh haffuer löönt migh for thet iagh gaff minom manne mina tienistepijgho, Och hon kalladhe honom Jsaschar. Åter wardt Lea haffuandes och födde Jacob then siette sonen, och sadhe, Gudh haffuer wel förseedt migh. Nu warder åter min man boendes när migh, ty iagh haffuer födt honom sex söner Och kalladhe honom Sebulon. Ther effter födde hon ena dotter, och kalladhe henne Dina.

	Men Gudh tenkte på Rahel och hörde henne, och giorde henn fruchtsamma. Tå wardt hon haffuandes, och födde en son och sadhe, Gudh haffuer min smäleck jfrå migh taghit, och kalladhe honom Joseph, och sadhe, HERREN giffui migh än nu en son her til.

	Tå nu Rahel hadhe födt Joseph, sadhe Jacob til Laban, Lät migh ferdas och reesa heem til mitt, och j mitt land, Giff migh mina hustrur

[‡‡ 19b]
och mijn barn som iagh haffuer tient tigh före, at iagh må ferdas, för ty, tu weest, hwadh iagh haffuer giordt tigh för een tienist. Laban sadhe til honom, Kan iagh icke finna nådh för tijn öghon? Jagh förnimmer at HERREN haffuer welsignat migh för tina skul. Sägh, hwadh löön iagh skal giffua tigh.

	Men han sadhe til honom, Tu weest huru iagh haffuer tient tigh, och hwadh booscap tu haffuer vnder migh, Tu hadhe litet förra än iagh kom, men nu ästu riker worden, och HERREN haffuer welsignat tigh för mina skul. Och nu när skal iagh ock någhot bestyra til mitt hws? Laban sadhe, Hwadh skal iagh tå giffua tigh? Jacob sadhe, Tu skalt alzintit giffua migh, vthan om tu wilt göra migh thet iagh sägher, så skal iagh än nu beta och wachta tijn fåår.

	Jagh wil j dagh gå j genom alla tina hiordar, och skil tu ther jfrå all fleckiot och brokot fåår, och all swart fåår jbland lamben och kedhen. Hwadh nu sedhan brokot och fleckiot bliffuer, thet skal wara mijn löön, så warder migh mijn rettferdigheet betygandhes j dagh eller morghon, när ther til kommer, at iagh skal tagha mijn löön aff tigh, alt så, at hwadh som icke fleckiot eller brokot eller ock hwadh swart är jbland lamben och kedhen, thet ware en tiwffnat medh migh.

	Tå sadhe Laban, Jagh är til fridz, bliffue som tu sagdt haffuer. Och han skilde j then daghen vth, spreklotta och brokotta bockar, och all fleckiot och brokot kidh ther som iw någhot hwitt war vppå, och alt thet swart war ibland lamben, och fick thet sijn barn j hender, och lät bliffua tree dagsledher longt emellan sigh och Jacob. Så beette Jacob thet offuer war aff Labans hiord.

	Men Jacob toogh gröna äspekeppar, hasl och castaneen, och barkadhe hwita render ther vppå, och ladhe keppanar som han barkat hadhe j dryckehoonar för hiordanar som ther komma moste och watnas, at the skulle haffuande warda när the komo til at dricka. Alt så wordo hiordanar haffuandes offuer keppanar, och födde fleckiott spräklott och brokott. Tå affskilde Jacob lamben, thet icke brokot, och alt thet swart war, och lät them in til Labans hiord. Men när then tijdhfödde hiorden lopp, ladhe han keppanar j hoonar för hiordens öghon, så at the wordo haffuandes offuer keppanar. Men när the seenfödda lopo, ladhe han them initit ther vthi. Så wordo tå the sijdhfödhlingar Labans, och the tijdhfödhlingar Jacobs, ther aff wardt mannen öffuer motto riker, så at han hadhe mykin fåår tienerinnor och tienare, Cameler och åßnar.

		XXXI. Capitel.

OCH kom för honom Labans barnas taal, at the sadhe, Jacob haffuer kommet alt wårs fadhers godz til sigh, och aff wårs fadhers godz haffuer han sådana rikedomar samman kommet. Och Jacob sågh på Labans ansichte, och sij, thet war icke sådana emoot honom som j gåår och j förgåår.

	Och HERREN sadhe til honom, Faar åter in j tina fädhers land, och til tina frender, iagh wil wara medh tigh, Tå sende Jacob och lät kalla Rahel och Lea vth på markena til sin hiord, och sadhe til them, Jagh seer idhars fadhers ansichte, at thet icke är sådana emoot migh såsom j gåår och j förgåår. Men mins fadhers Gudh haffuer warit medh migh. Och j weten at iagh haffuer tient idhar fadher aff alla mina kraffter.

	Och han haffuer beswikit migh, och nu tiyo resor förwandlat mijn löön,

[‡‡ 20a]
Men Gudh haffuer honom thet icke tilstadt at han skulle göra migh skadha. När han sadhe, The brokotta skola wara tijn löön, så baar hela hiorden brokott, men när han sadhe, The spräklotta skola wara tijn löön, så baar hela hiorden spräklott. Så haffuer Gudh wendt idhars fadhers godz jfrå honom, och giffuit thet migh, ty när afflotijdhen kom, hooff iagh vp mijn öghon och sågh j dröm, och sij, gumranar sprungo på the spräklotta fleckiotta och brokotta hiordanar.

	Och Gudz ängel sadhe til migh j drömenom, Jacob. Och iagh swaradhe, Her är iagh. Men han sadhe, Häff vp tijn öghon, och sij, gumrana springa på the spräklotta, fleckiotta och brokotta fåren, förty, iagh haffuer alt seedt hwadh Laban gör tigh. Jagh är Gudh j BethEl ther tu haffuer smordt stenen, och giordt migh ther itt löffte. Nu gör tigh redho, och faar vthaff thetta landet, och faar in j titt födzloland igen.

	Tå swaradhe Rahel och Lea, och sadhe til honom, Wij haffue huarken deel eller arff j wor fadhers hwse meer, haffuer han doch hållet oss lika som främanda, för ty, han haffuer såldt oss, och förtärdt wort wärd. Ther före haffuer Gudh fråwendt wårom fadher hans rikedomar til oss och wor barn. Alt thet Gudh tigh nu sagdt haffuer, thet gör.

	Så giorde Jacob sigh redho, och sette sijn barn och hustrur på Camelar och förde bortt all sin boscap, och alla sina håffuor som han hadhe förwerffuat j Mesopotamien, på thet han skulle komma til sin fadher Jsaac j Canaans land. Men Laban war gångin bortt til at klippa sin hiord. Och Rahel staal sins fadhers beläter. Alt så staal Jacob Laban aff Syrien hiertat, at han honom icke tilsadhe tå han flydde. Så flydde han, och alt thet hans war, giorde sigh redho och foor offuer elffuena, och stemde ått Gileadz Bergh.

	På tridie daghen wardt thet Laban sagdt at Jacob flydde, och han toogh til sigh sina brödher, och iäghadhe effter honom siw dagsledher, och hinte honom på thet berghit Gilead. Men Gudh kom til Laban aff Syrien j dröm om nattena, och sadhe til honom, Förwara tigh at tu intit talar til Jacob annat än gott. Och Laban nalkadhes in til Jacob. Men Jacob hadhe vpslaghit sijn tiäl på berghena, och Laban medh sina brödher sloogh teslikes sijn tiäl vp på berghena Gilead.

	Tå sadhe Laban til Jacob, Hwadh haffuer tu giordt at tu haffuer stolit mitt hierta, och bortfördt mina döttrar lika som the ther medh swerd gripna wore? Hwarföre haffuer tu thet fördolt at tu skulle flyy, och haffuer stolit tigh jfrå migh, och haffuer icke til sagdt at iagh motte haffua leedhsaghat tigh medh frögd, medh siungande, med bungande och harpande? Och haffuer icke lätit migh kyssa mijn barn och döttrar? Tu haffuer dårligha giordt, och iagh hadhe (Gudh warj loff) wel så mykin macht, at iagh kunde göra idher ondt, Men idhars fadhers Gudh sadhe til migh j gåår, Förwara tigh at tu intit talar til Jacob vthan gott. Och medhan tu iw wille fara, och åstundadhe så mykit effter tins fadhers hws, Hwarföre haffuer tu tå stolit migh mina gudhar?

	Jacob swaradhe och sadhe til Laban, Jagh fruchtadhe at tu skulle haffua taghit tina döttrar jfrå migh, Men när huilkom tu finner tina gudhar, han må döö her för wåra brödher. Söök effter titt när migh och tagh thet. Men han wiste icke at Rahel hadhe stolit them. Tå gick Laban in j Jacobs tiäl och Leas, och bådha tienistequinnornas, och fan intit, Och gick vthaff Leas tiäll j Rahels tiäll. Tå toogh Rahel beläten, och ladhe them vnder Camela halmen, och satte sigh ther på. Men Laban ransakadhe offuer hela tiället och fan intit. Tå sadhe hon til sin fadher, Min herre, war icke wreedh, För ty, iagh kan icke stå vp emoot tigh, För ty, thet gåår medh migh effter quinno sätt. Så sökte han, och fan intit beläten.

[‡‡ 20b]
	Och Jacob wardt wreedh och kijffuadhe medh Laban, swaradhe och sadhe til honom, Hwadh haffuer iagh mißhandlat eller syndat, at tu är så heter på migh? Tu haffuer ransakat all mijn booting, hwadh haffuer tu funnit aff tijn booting? Lägg thet ther för mina och tina brödher, at the döma emellan oss bådha, Tiwghu åår haffuer iagh warit när tigh, tijn fåår och geter haffua icke warit ofruchtsama, wädhrana aff tin hiord haffuer iagh icke ätit, thet aff diwren riffuit war hadhe iagh icke til tigh, iagh moste thet betala, tu äskadhe thet aff minne hand, ehwadh thet war dagh eller natt migh jfrå stolit. Om daghen war iagh wanmechtigh för heta skul, om nattena för köld, och min sömpn week jfrå mijn öghon.

	Så haffuer iagh j tiwghu åår tient j titt hws, Fiorton för tina döttrar, och sex för tin hiord, Och tu haffuer tiyo resor förwandlat mijn löön, Hwar mins fadhers Abrahams Gudh, och Jsaacs fruchtan icke hadhe warit på mina sidho, tu hadhe lätit migh gå blottan jfrå tigh. Men Gudh haffuer anseedt mijn förtryckelse och arbete, och straffadhe tigh j gåår.

	Laban swaradhe och sadhe til Jacob, Döttranar äro mina döttrar, och barnen äro mijn barn, och hiordanar äro mine hiordar, och alt thet tu seer är mitt, hwadh kan iagh j dagh göra minom döttrom, eller theras barnom som the födt haffua? Så kom nu och lät oss göra itt förbund, iagh och tu, som skal wara itt witnesbyrd emellan migh och tigh. Tå toogh Jacob en steen och reeste honom vp til en wård, och sadhe til sina brödher, Hempter vp stenar, och the togho stenar, och giorde ena rösio, och åto vppå samma rösio. Och Laban kalladhe henne Jegar Sahaduta, Men Jacob kalladhe henne Gilead.

	Tå sadhe Laban, Thenna steenrösian ware j dagh witnesbyrd emellan migh och tigh (ther aff kallar man henne Gilead) och ware en wård, ty han sadhe, HERREN see her til emellan migh och tigh, tå wij komme jfrå hwar annan, Hwar tu beswärar mina döttrar, eller tagher andra hustrur ther offuer, Her är ingen menniskia medh oss, Men sij, Gudh är witne emellan migh och tigh. Och Laban sadhe yterlighare til Jacob, Sij, thetta är steenrösian, och thetta är wården som iagh vpreest haffuer emellan migh och tigh, samma rösian ware witne, och wården ware teslikes witne, om iagh faar her offuer til tigh, eller tu faar offuer thenna rösion och wården til migh, til at göra skadha, Abrahams Gudh och Nahors Gudh, och theras fädhers Gudh ware domare emellan oss.

	Och Jacob swoor honom widh Jsaacs sins fadhers fruchtan. Och Jacob offradhe offer på berghena, och bödh sina bröder at the skulle äta brödh. Och tå the hadhe ätit bliffuo the på berghena offuer nattena. Men om morghonen stoodh Laban bittijdha vp, kyste sijn barn och döttrar, welsignadhe them och foor sina ferde, och kom heem til sitt igen. Men Jacob foor sin wägh, Och Gudz änglar mötte honom. Och tå han sågh them, sadhe han, Thetta äro Gudz härar, Och kalladhe the rwmet, Mahanaim.

		XXXII. Capitel.

MEn Jacob sende budh fram för sigh til sin brodher Esau in vthi Seirs land, j Edoms engd, och befalte them och sadhe, Så sägher minom herra Esau, Tin tienare Jacob läter säya tigh, Jagh haffuer warit vthe när Laban och haffuer alt her til warit ibland främanda, och haffuer fää och åßnar, fåår, tienare och tienerinnor, och haffuer vthsendt, och lätit tigh minom herra thet bebodha, på thet iagh motte finna nådh för tijn öghon.

	Bodhen komo igen til Jacob och sadhe, Wij komom til tin brodher

[‡‡ 21a]
Esau, och han reeser emoot tigh medh fyrahundradhe män. Tå fruchtadhe Jacob stoorligha och war förfärat, och skiffte folkit som war när honom, och fåår, och fää, och Camelar, j twå skarar, och sadhe, Om Esau kommer på then ena skaran, och slåår honom, så må then andre vndkomma.

	Yterlighare sadhe Jacob, Gudh mins fadhers Abrahams, Gudh mins fadhers Jsaacs, HERRE, tu som til migh sagdt haffuer, Faar åter j titt land til tina frender, iagh wil göra tigh gott. Jagh är för ringa til all then barmhertigheet och all then troheet som tu medh tinom tienare giordt haffuer., För ty, iagh hadhe icke mera än thenna staffuen, tå iagh gick offuer thenna Jordanen, och nu är iagh til twå skarar worden, Hielp migh vthu mins brodhers hand vthu Esaus hand, ty iagh fruchtar för honom, at han icke kommer, och slåår migh bådhe mödhrar och barn, Tu haffuer sagdt, Jagh wil göra tigh gott, och göra tijn sädh som sanden j Haffuet, then så mykin är at han ey kan reknas.

	Och han bleff ther then nattena, och toogh aff thy han för handena hadhe, skenker til sin brodher Esau, twhundradhe geter, tiwghu bockar, twhundradhe fåår, tiwghu wädhrar, och tretiyo deggiande Camelar medh theras föl, fyratiyo koor, och tiwghu oxar, tiwghu åßninnor medh tiyo föl, och fick them vnder sina tiänares hender, jw hwar hiorden för sigh, och sadhe til them, Gåår fram för migh, och läter wara rwm emellan then ena hiorden effter then andra, och bödh then första och sadhe.

	När min brodher Esau möter tigh, och fråghar tigh, Hwem hörer tu til, och hwart wilt tu, och hwem hörer thet til som tu driffuer för tigh? skalt tu säya, Thet hörer tinom tienare Jacob til, han sende sinom herra Esau skencker, och kommer her effter. Så bödh han ock them andra, och them tridie, och allom them som gingo effter hiorden och sadhe, Som iagh haffuer sagdt idher så segher til Esau när j finne honom, Och segher iw thet medh, Sij Jacob tin tiänare är effter oss. För ty han tenkte, Jagh wil blijdhka honom medh then skenken som gåår för migh, sedhan wil iagh see honom, kan henda at han vndfåår migh wel.

	Så gingo skenkningana fram före honom, men han bleff then nattena j läghrit, och stoodh vp om nattena, och toogh sina twå hustrur, och the twå tienistequinnonar, och sijn elleffua barn, och foor til wadhet Jabok, toogh them och förde them offuer elffuena, så at thet han hadhe, kom offuer, och han bleff på then sidhonne allena.

	Tå brottadhes en man medh honom til tess morghonrodhen vpgick, och tå han sågh at han icke kunde offuerwinna honom, rörde han hans höfftes seno, och strax förtwinadhe hans höfftes sena, Och han sadhe, Lät migh gå, ty morghonrodhen gåår vp, Men han swaradhe, Jagh slepper tigh icke, medh mindre tu welsignar migh. Han sadhe, Huru heter tu? Han swaradhe, Jacob. Han sadhe, Tu skalt icke meer heta Jacob, vthan JsraEl. För ty, tu haffuer medh Gudh och menniskior kempat, och haffuer fått öffuerhandena.

	Och Jacob fråghadhe honom och sadhe, Huru heter tu? Men han sadhe, Hwj fråghar tu huru iagh heter? Och han welsignadhe honom ther sammastedhes. Och Jacob kalladhe thet rwmet Pniel, Ty iagh haffuer seedt Gudh vnder ansichtet, och mijn siäl är frelst worden. Och som han kom fram om Pnuel, gick honom solen vp, och han haltadhe j sinne höfft. För then skul äta Jsraels barn inga höfft seno än nu j dagh, ther före at Jacobs höfft sena rörd wardt.

		XXXIII. Capitel.

[‡‡ 21b]
IAcob hooff vp sijn öghon, och sågh sin brodher Esau komma medh fyrahundradhe män, och skiffte sijn barn, til Lea, och til Rahel, och til bådha tienistequinnonar, och skickadhe tienistequinnonar medh theras barn fremst, och Lea medh hennes barn ther nest, och Rahel medh Joseph effterst, Och han gick fram för them, och bughadhe sigh siw resor nidh på iordena, til tess han kom fram til sin brodher.

	Men Esau lopp emoot honom, och toogh honom j fampn, och fick honom om halsen, och kyste honom och greet, och hooff vp sijn öghon och sågh quinnonar medh barnen, och sadhe, Hoo äre tesse medh tigh? Han swaradhe, Thet äre barnen, som Gudh tinom tienare beskiärdt haffuer. Och tienisteqwinnonar gingo fram medh theras barn, och bughadhe sigh för honom. Lea gick ock fram medh sijn barn, och bughadhe sigh för honom. Sedhan gick Joseph och Rahel fram, och bughadhe sigh ock för honom.

	Och han sadhe, Hwadh wilt tu medh allan then skaran som iagh haffuer mött? Han swaradhe, At iagh motte finna nådh för minom herra. Esau sadhe, Jagh haffuer nogh min brodher, beholt thet tu haffuer. Jacob swaradhe, Ah ney, haffuer iagh funnet nådh för tigh, så tagh min skenck aff minne hand, För ty, iagh sågh titt ansichte, lika som iagh hadhe seedt Gudz ansichte, Och tagh thet teckeligha aff migh. Tagh then welsignelse som iagh haffuer fördt til tigh, ty Gudh haffuer migh thet beskiärdt, och iagh haffuer all ting nogh. Så nödde han honom til tess han anammadhe thet.

	Och han sadhe, Lät oss fara fram ått, och resa, iagh wil fara medh tigh. Men han sadhe til honom, Min herre, tu weest at iagh haffuer späädh barn när migh, ther til fåår och fää, som än äre vng, när the en dagh förhastugt driffuin worde, dödde migh hela hiorden. Min herre fare fram före ått för sin tienare, iagh wil sachta fölia, effter som booscapen och barnen gå kunna, til tess iagh kommer til min herra j Seir.

	Esau sadhe, Så wil iagh doch låta bliffua när tigh någhot aff folkit som medh migh är. Han swaradhe, Hwadh görs thet behoff? Lät migh man finna nådh för minom herra. Så foor Esau then daghen til baka sin wägh ått Seyr. Och Jacob foor til Suchoth, och bygdhe sigh itt hws, och giorde hyddor til sin boscap. Ther aff heter thet rwmet Suchoth.

	Ther effter kom Jacob til Salem til then stadhen Sichem som ligger j Canaans lande, sedhan han war kommen vthaff Mesopotamien, och giorde sitt läghre för stadhenom, och köpte itt stycke åker aff Hemors Sichems fadhers barnom, för hundradhe peningar, ther slogh han vp sijn tiäll, och vpreeste ther itt altare, och åkalladhe thens starka Jsraels Gudz nampn.

		XXXIIII. Capitel.

MEn Dina Leas dotter then hon Jacob födt hadhe, gick vth til at besee thes landzens döttrar. Tå Sichem Hemors Heueers son, som war tess landzens herre, sågh henne, toogh han henne, och beläghradhe henne, och forkrenkte henne, och hon lågh honom hårdt på hiertat, och han hadhe pighona kära, och taladhe liuffligha medh henne, Och Sichem sadhe til sin fadher Hemor, Tagh migh the pighona til hustru.

	Och Jacob förnam at hans dotter Dina war skemd, Och hans söner woro medh boscapenom vthe på markenne, och Jacob tijghde til tess the komo. Tå gick Hemor Sichems fadher vth til Jacob til at tala medh honom. J thet komo Jacobs söner aff markenne, och tå the thet hörde, förtrööt

[‡‡ 22a]
thet menennar, och wordo ganska wreedhe, at han hadhe giordt en dårskap j Jsrael, och beläghrat Jacobs dotter, ty thet war icke rett giordt.

	Tå taladhe Hemor medh them och sadhe, Mins sons Sichems hierta trenktar effter idhra dotter, käre giffuer honom henne til hustru, befrynder idher medh oss, giffuer oss idhra döttrar, och tagher j wåra döttrar, och boor när oss, landet skal stå idher öpet, bygger och bruker och boor ther inne. Och Sichem sadhe til hennes fadher och brödher, Låter migh finna nådh när idher, hwadh j migh säyen, thet wil iagh giffua, Begärer man troligha aff migh morgongåffuor och skencker, iagh wil giffua som j begäre, giffuer migh allenest pighona til hustru.

	Tå swaradhe Jacobs söner Sichem och hans fadher Hemor, och taladhe bedrägheligha, ther före at theras syster Dina war skemd, och sadhe til them, Wij kunne thet icke göra, at wij skola giffua wåra syster enom oomskornom manne, ty thet wore oss en skam, Doch likwel wilie wij wara idher til wilia om j warden oss like, och alt mankön jbland idher warder omskoret, tå wilie wij giffua idher wåra döttrar, och tagha oss idhra döttrar, och boo när idher, och wara itt folk. Men hwar j icke wilie lydha oss, och omskära idher, så wilie wij tagha wåra dotter och fara wår wägh.

	Thet talet behaghadhe Hemor och hans son wel, och then vnge mannen fördrögde intit at göra så, För ty, han hadhe lust til Jacobs dotter, och han war herligh hållen offuer alla j hans fadhers hwse. Så gingo Hemor och hans son Sichem j stadz porten och taladhe medh borgarena j stadhenom och sadhe, Tesse män äre fridhsamme när oss, och wilia byggia och boo j landena, Så är nu landet wijdt begripit, wij wilie tagha oss theras döttrar, och giffua them wåra döttrar. Men tå wilia the wara oss til wilia, så at the boo när oss, och warda itt folk med oss, om wij omskäre alt thet som mankön är jbland oss, såsom the omskorne äro, Theras boscap och äghodelar, och alt thet the haffua bliffuer wårt, om wij ellies bliffuom them til wilia, så at the boo när oss.

	Och the lydde Hemor och Sichem hans sone alle the som genom hans stadz port vth och in gingo, och omskåro alt thet som mankön war, thet som j theras stadh vth och in gick. Och på tridie daghenom tå thet werkte them, togho the twå Jacobs söner Simeon och Leuj, Dinas brödher, hwar thera sitt swerd, och gingo dristeligha in j stadhen, och slogho j hiäl alt thet som war mankön, och slogho ock så j hiäl Hemor och hans son Sichem medh swerdz ägg, och togho sina syster Dina vthaff Sichems hwse, och gingo sin wägh.

	Tå komo Jacobs söner offuer the slaghna, och skinnadhe stadhen, ther före at the skemdt hadhe theras syster, och togho theras fåår, fää, åßnar, och hwadh j stadhenom och på markenne war, och alla theras håffuor, all barn, och quinnor togho the til fångar, och skinnadhe alt thet j hwsen war.

	Och Jacob sadhe til Simeon och Leuj, J haffuen åstadh kommet at iagh bliffuer illa kender för alla tesse landz inbyggiare, the Cananeer och Phereseer, Och iagh är en ringa hoop, när the nu församla sigh offuer migh, så slå the migh j hiäl, så warder iagh om intit giord medh mina hwse. Men the swaradhe, Skulle the tå handla medh wåra syster, såsom medh enne skökio?

		XXXV. Capitel.

[‡‡ 22b]
OCh Gudh sadhe til Jacob, Gör tigh redho och faar til BethEl och boo ther, och bygg ther itt altare Gudhi som tigh syntes, tå tu flydde för tinom brodher Esau. Tå sadhe Jacob til sitt hws, och til alla the som medh honom woro, Legger jfrå idher the fremmande Gudhar som äro jbland idher, och renser idher, och förwandler idhor klädher, och görom oss redho at fara til BethEl, at iagh må göra ther itt altare Gudhi then migh hördt haffuer j mijn bedröffuilses tijdh, och haffuer warit medh migh på wäghenom som iagh reest haffuer.

	Tå fingo the honom alla the fremmande Gudhar som wåro vnder theras hender, och theras örnaringar, och han grooff them vnder ena eeck som stoodh widh Sichem, och foor vth. Och een Gudz fruchtan kom offuer the stedher som lågho ther om kring, at the icke foro effter Jacobs söner. Så kom Jacob til Lus j Canaans land, som kallas BethEl, medh alt thet folk som medh honom war, och bygde ther itt altare, och kalladhe thet rwmet ElBethEl, effter thet Gudh wardt honom ther oppenbarat, tå han flydde för sinom brodher.

	Tå dödde Debora Rebekes amma och wardt begraffuen nedhan för BethEl, vnder een eeck, hwilken wardt kallat gråto eeck.

	Och Gudh syntes åter Jacob sedhan han war kommen vthaff Mesopotamien, och welsignadhe honom, och sadhe til honom, Tu heter Jacob, men tu skalt icke meer heta Jacob, vthan JsraEl skalt tu heta. Och så kalladhe man honom JsraEl.

	Och Gudh sadhe til honom, Jagh är then alzmechtighe Gudh, war fruchtsam och föröka tigh, folk och folks skarar skola komma vthaff tigh och Konungar skola komma vthaff tina lender, Och thet landet som iagh Abraham och Jsaac giffuit haffuer, skal iagh giffua tigh, och skal thet giffua tinne sädh effter tigh. Och så foor Gudh vp jfrå honom, jfrå thet rwmet ther han medh honom talat hadhe. Men Jacob reeste vp en steenwård, på thet rwmet ther han medh honom talat hadhe, och giööt drickoffer ther vppå, och begiööt honom medh olio. Och Jacob kalladhe thet rwmet ther Gudh hadhe talat medh honom BethEl.

	Och han foor jfrå BethEl, och som än nu itt litit stycke wägs war til Ephrath, tå födde Rahel, och födzlan war henne swår. Men tå thet wardt henne så swårt j födzlonne sadhe iordgumman til henne, Fruchta tigh icke, För ty thenna sonen skalt tu ock haffua. Men tå siälen vthgick at hon döö moste, kalladhe hon honom BenOnj, Men hans fadher kalladhe honom BenJamin. Så dödde Rahel, och wardt begraffuen widh wäghen til Ephrath som nu heter BethLehem. Och Jacob reeste vp en wård offuer hennes graaff, thersammestadz är Rahels graaffwård än j dagh. Och Jsrael foor vth, och sloogh vp itt tiäll på hijnsidhon widh thet tornet Eder.

	Och thet begaff sigh tå Jsrael boodde ther j landet, gick Ruben bortt och ladhe sigh när Bilha sins fadhers frillo. Och thet kom för Jsrael. Men Jacob hadhe tolff söner. Leas söner woro tesse, Ruben Jacobs förstfödda son, Simeon, Leui, Juda, Jsaschar, och Sebulon. Rahels söner woro Joseph och BenJamin. Bilhas Rahels tienistequinnes söner Dan och Naphtalj. Silpas, Leas tienistequinnes söner, Gad och Asser. Tesse äre Jacobs söner som honom födde woro j Mesopotamien.

	Och Jacob kom til sin fadher Jsaac til Mamre j hoffuudhstadhen som heter Hebron, ther Abraham och Jsaac hadhe warit fremlingar vthi. Och Jsaac wardt hundradhe och ottatiyo åår gammal, och wardt siwk, och dödde, och wardt samlat til sitt folk, gammal och mätt aff leffuande, och hans söner Esau och Jacob begroffuo honom.

[‡‡ 23a]
		XXXVI. Capitel.

THetta är Esaus slechte som kallas Edom. Esau toogh hustrur aff Canaans döttrar, Ada Elons Hetheers dotter, och Ahalibama Anas dotter, Zibeons Heueers dotters, och Basmath Jsmaels dotter Nebaioths syster. Och Ada födde Esau Eliphas. Men Basmath födde Reguel. Ahalibama födde Jeus, Jaelam och Korah. Thetta är Esaus barn som honom födde wåro j Canaans lande.

	Och Esau toogh sina hustrur, söner och döttrar, och alla sins hwses siälar, sina håffuor och allan booscapen medh alla äghodelar som han förwerffuat hadhe j Canaans lande, och foor vthi itt land jfrå sin brodher Jacob, För ty, theras äghodelar woro så stora, at the kunde icke boo medh huar annan, och landet ther the vthi fremlingar wore, kunde icke fördragha them för theras stora äghodelar skull. Så boodde tå Esau på Seirs bergh, Och thenne Esau är Edom.

	Thetta är Esaus slechte, aff huilkom the Edomeer kompne äre på Seirs bergh. Och så heta Esaus barn, Eliphas Ada Son Esaus hustrus. Reguel Basmaths son Esaus hustrus. Men Eliphas söner wåro tesse. Theman, Omar, Zepho, Gaethan och Kenas. Och Thimna war Eliphas Esau sons frilla, hon födde Amalek. Thetta äre the barn aff Ada Esaus hustru. Men Reguels barn äre tesse, Nahath, Serah, Samma, Misa. Thetta äre the barn aff Basmath Esaus hustru. Men the barn aff Ahalibama Esaus hustru Anas dotter, Zibeons dotters, äre tesse the hon födde Esau, Jeus, Jaelam och Korah.

	Tesse äre the förstar jbland Esaus barn. Eliphas barn, then första Esau sons, woro tesse, Then försten Theman, then Försten Omar, then Försten Zepho, then Försten Kenas, then Försten Korah, then Försten Gaetham, then Försten Amalek. Thetta äre the Förstar aff Eliphas j Edoms lande, och äro barn aff Ada.

	Och thetta äre Reguels barn Esaus sons, Then Försten Nahath, then Försten Serah, then Försten Samma, then Försten Misa. Tesse äre the Förstar aff Reguel vthi the Edomeers lande, och äre barn aff Basmath Esaus hustru.

	Tesse äre barn aff Ahalibama Esaus hustru, Then Försten Jeus, then Försten Jaelam, then Försten Korah. Thetta äre the Förstar aff Ahalibama Anas dotter Esaus hustru. Thetta äre Esaus barn, och theras Förstar. Han är Edom.

	Men the barn aff Seir then Horeens som j landena boodde, äro tesse, Lothan, Sobal, Zibeon, Ana, Dison, Ezer och Disan. Thetta äro the Förstar jbland the Horeer, alle Seirs barn j Edoms lande. Men Lothans barn woro tesse, Horj och Heman, och Lothans syster heet Thimna.

	Sobals barn woro tesse, Aluan, Manahat, Ebal, Sepho och Onam. Zibeons barn wore, Aia och Ana. Thetta är then Ana, som j öknenne påfan mular, tå han wachtadhe sins fadhers Zibeons åßnar. Men Anas barn woro, Dison och Ahalibama, thet är Anas dotter.

	Disons barn woro, Hemdan, Esban, Jetran och Charan. Ezers barn woro Bilhan, Seauan, och Akan. Disans barn woro Vz och Aran.

	Thetta äre the Förstar jbland the Horeer, Then Försten Lothan, then Försten Sobal, then försten Zibeon, then Försten Ana, then Försten Dison, then Försten Ezer, then Försten Disan. Thetta äre the Förstar jbland the Horeer, the som regeradhe j Seirs lande.

	Men the Konungar som j Edoms lande regeradhe, förra än Jsraels

[‡‡ 23b]
barn Konungar hadhe, äre tesse, Bela war Konunger j Edom Beors son, och han stadh heet Dinhaba. Och tå Bela bleff dödh, wardt Jobab Konung j hans stadh, Serahs son aff Bazra. Tå Jobab bleff dödh, wardt Husam vthaff the Themaneers lande Konung j hans stadh. Tå Husam bleff dödh, wardt Konung j hans stadh Hadad Bedad son, then som slogh the Midianiter, på the Moabiters mark, och hans stadh heet Auith. Tå Hadad bleff dödh wardt Samla aff Masrek Konung j hans stadh, Tå Samla bleff dödh, wardt Konung j hans stadh Saul aff Rehoboth widh elffuena. Tå Saul bleff dödh, wardt Baalhanan Achbors son Konung j hans stadh. Tå Baalhanan Achbors son bleff dödh, wardt Hadar Konung j hans stadh, och hans stadh heet Pagu, och hans hustru heet Mehetabeel, Matredz dotter och Mesahabs dotter.

	Alt så heta the Förstar aff Esau j theras slechter, rwmon och nampnom, Then Försten Thimna, Then Försten Alua, then Försten Jetheth, then Försten Ahalibama, then Försten Ela, then Försten Pinon, then Försten Knas, then Försten Theman, then Försten Mibzar, then Försten Magdiel, then Försten Jram. Thetta äro the Förstar j Edom, såsom the boodt haffua vthi theras arffue lande. Och Esau är fadhren til the Edomeer.

		XXXVII. Capitel.

MEn Jacob boodde j the landena ther hans fadher war en fremling vthi, nemligh j Canaans lande, Och thetta är Jacobs slecht. Joseph war siwtton åra gammal, tå han wardt en heerde offuer hiorden medh sina brödher, och pilten war när Bilhas och Silpas sins fadhers hustrurs barnom, och han sadhe för theras fadher, huilkit ondt rychte offuer them war. Men Jsrael hadhe Joseph kärare än alla the andra sijn barn, effter han hadhe födt honom j ålderdomenom, Och giorde honom en brokott kiortel.

	Tå nu hans brödher sågho, at theras fadher hadhe honom kärare än alla hans brödher, woro the honom hätske, och kunde icke tala honom itt wenlighit ord til. Ther vthoffuer hadhe Joseph ena reso en dröm, och sadhe sina brödher ther aff. Tå bleffuo the honom än nu hätskare, ty han sadhe til them, Kere hörer hwadh migh haffuer drömt, Migh tychte wij bundom kerffuar på markenne, och min kerffue reeste sigh vp och stoodh, och idhra kerffuar ther om kring bughadhe sigh för min kerffua. Tå sadhe hans brodher til honom, Skulle tu warda wor Konung och rådha offuer oss? Och wordo honom än tå hätskare för hans dröm och hans taal skul.

	Och han hadhe än nu en annan dröm, then förtalde han sina brödher och sadhe, Sij iagh haffuer än nu hafft en dröm, Migh tychte at solen och månen och elleffua stiernor bughadhe sigh för migh. Och tå thet hans fadher och hans brödher sagdt wardt, straffadhe honom hans fadher, och sadhe til honom, Hwadh är thet för en dröm som tigh haffuer drömt? Skal iagh och tijn modher och tine brödher komma, och falla nidh på iordena för tigh? Och hans brödher affwundadhes widh honom. Men hans fadher behölt tesse ord.

	Tå nu hans brödher gingo bortt til at beta theras fadhers boscap j Sichem, sadhe Jsrael til Joseph, Wachta icke tine brödher boscapen j Sichem? Kom iagh wil senda tigh til them. Han sadhe, Her är iagh. Och han sadhe, Gack bortt och see til om thet ståår wel til medh tina brödher och boskapenom, och sägh migh igen huru thet haffuer sigh. Och han sende honom vthaff then dalenom Hebron at han skulle gå til Sichem.

[‡‡ 24a]
Tå fan honom en man ther han foor will på markenne, Han frågadhe honom, och sadhe, Hwem söker tu? Han swaradhe, Jagh söker mina brödher, Käre, sägh migh hwarest the wachta hiorden. Mannen sadhe, The äre hädhan farne, ty iagh hörde at the sadhe, Lät oss gå til Dothan, Tå droogh Joseph effter sina brödher, och fan them j Dothan.

	Som the nu longt jfrå fingo see honom förra än han kom när in til them, rådhslogho the til at dödha honom, och sadhe inbyrdes, Sij, drömaren kommer her, så kommer nu och låter oss slå honom j hiäl, och kasta honom j ena groop, och säya at itt ondt diwr haffuer ätit vp honom, så fåår man see hwadh hans drömer äre.

	När Ruben hörde thet, wille han frelsa honom aff theras hender, och sadhe, Läter oss icke slå ena siäl. Och yterlighare sadhe Ruben til them, Låter oss icke vthgiuta blodh, vthan lät oss kasta honom j then gropena som är i öknenne, och icke komma hender widh honom. Men han wille haffua frelst honom vthu theras hand, at han motte haffua hafft honom til sin fadher igen.

	Tå nu Joseph kom til sina brödher, affkledde the honom hans kiortel, medh then brokotta kiortelen som han hadhe vppå sigh, och togho honom och kastadhen j ena groop, men groopen war toom och intit watn ther vthi, och the satte sigh nidh til at äta. J thet hoffuo the sijn öghon vp, och sågho en hoop Jsmaeliter komma jfrå Gilead medh theras Cameler, the förde krydder, Balsam och Mirrham, och foro nidh vthi Egypten. Tå sadhe Juda til sina brödher, Hwadh hielper thet oss at wij dräpe wår brodher, och fördölie hans blodh? Kommer och läter oss sälia honom the Jsmaeliter, at wåra hender icke förtagha sigh på honom, ty han är wor brodher, wort kött och blodh. Och the lydde honom. Och tå the Midianiterske köpmennena foro ther fram, drogho the honom vp aff gropenne, och sålde honom the Jsmaeliter för tiwghu silffuerpeningar, the förde honom in j Egypten. Tå nu Ruben kom åter til gropena och fan icke Joseph ther inne, reeff han sijn kledher, och kom åter til sina brödher och sadhe, Pilten är icke ther, hwart skal iagh?

	Tå togho the Josephs kiortel, och slachtadhe en bock och indoppadhe kiortelen j blodhet, och sende then brokotta kiortelen bortt, och låto bära honom til theras fadher, och sadhe, Thenna haffuom wij funnet, see om thet är tins sons kiortel eller ey.

	Men han kende honom och sadhe, Thet är mins sons kiortel. Jtt ondt diwr haffuer ätit vp honom, Jtt wildiwr haffuer riffuit Joseph. Och Jacob reeff sijn klädher, och sweepte en säck om sina lender, och sörghde sin son longan tijdh. Och alla hans söner och döttrar gingo til at the skulle hughswala honom. Men han wille icke läta hughswala sigh, och sadhe, Jagh warder medh sorgh nedherfarandes j graffuena til min son. Och hans fadher greet honom.

	Men the Midianiter sålde honom in j Egypten Potiphar Pharaos hoffmestare.

		XXXVIII. Capitel.

THet begaff sigh på samma tijdhen at Juda foor nidher jfrå sina brödher, och gaff sigh til en man j Odollam, som heet Hira. Och Juda sågh ther en Cananeesk mans dotter, han heet Sua, och toogh henne. Och tå han belågh henne, wardt hon haffuandes, och födde en son, then kalladhe han Jer. Och hon wardt åter haffuandes, och födde en son, then

[‡‡ 24b]
kalladhe hon Onan. Åter födde hon en son, honom kalladhe hon Sela. Och han war j Chesib när hon them födde.

	Och Juda gaff sinom första sone JEr ena hustru som heet Thamar. Men JEr Juda förstfödde son, war argh för HERRANOM, therföre dödadhe HERREN honom. Tå sadhe Juda til sin son Onan, Lägg tigh när tins brodhers hustru, och tagh henne til echta, at tu vpwecker tinom brodher sädh. Men tå Onan wiste at sädhen icke skulle wara hans eghen, tå han lågh när sins brodhers hustru, lät han thet falla vppå iordena, och förderffuadhe thet, at han icke skulle giffua sinom brodher sädh. Tå mißhaghadhe HERRANOM thet onda han giorde, och dödadhe honom ock.

	Tå sadhe Juda til sina sona hustru Thamar, Bliff een enckia j tins fadhers hwse så lenge Sela min son warder stoor, För ty, han tänckte at han til ewentyrs motte ock så döö såsom hans brodher. Så gick Thamar bortt och bleff j sins fadhers hwse. Tå nu monga daghar förledhne woro dödde Suas dotter Judas hustru. Och sedhan Juda vthsörgdt hadhe, gick han nidh til at klippa sijn fåår j Thimnath medh sin heerda Hira aff Odollam.

	Tå wardt Thamar sagdt, Sij, tin swär gåår nidh til Thimnath til at klippa sijn fåår. Tå ladhe hon aff sijn enckioklädher som hon drogh, dokadhe sigh och förhölgde sigh, och satte sigh vth för porten på wäghen emoot Thimnath, För ty, hon sågh at Sela war stoor worden, och hon war icke giffuin honom til hustru.

	Tå nu Juda sågh henne, meente han thet hadhe warit en skökia, För ty, hon hadhe förhölgdt sitt ansichte, och han weeck aff wäghenom til henne, och sadhe. Kära lät migh liggia när tigh, ty han wiste icke at thet war hans sonahustru. Hon swaradhe, Hwadh wilt tu giffua migh at tu ligger när migh? Han sadhe, Jagh wil senda tigh en bock jfrå hiordenom. Hon swaradhe, Giff migh en pantt så lenge tu sender migh honom. Han sadhe, Hwadh wilt tu iagh skal giffua tigh för en pantt? Hon swaradhe, Tin ring och tin hoffuudhbonat, och tin staaff som tu haffuer j henderna. Thet gaff han henne, och lågh när henne, och hon wardt haffuandes aff honom. Och hon stoodh vp, och gick tädhan, och ladhe doken aff, och toogh sijn enckioklädher vppå igen.

	Men Juda sende bocken medh sin heerda aff Odollam, at han skulle tagha igen panten jfrå quinnonne, och han fan henne intit. Tå fråghadhe han folkit som boodde widh thet rwmet och sadhe, Hwarest är then skökian som satt vthe på wäghenom. The swaradhe, Jngen skökia haffuer ther warit. Och tå han kom åter til Juda, och sadhe, Jagh haffuer intit funnet henne, ther til sägher folkit som ther boor, at ther haffuer ingen skökia warit. Juda sadhe, Haffue sigh thet, at wij icke til ewentyrs skulle komma på skam, ty iagh haffuer sendt bocken, men tu haffuer icke funnet henne.

	Tree månadhe ther effter wardt thet Juda sagdt, Tijn sonahustru Thamar haffuer bolat, Och sij, j bolerij är hon worden haffuandes. Juda sadhe, Haffuer henne her fram, at hon skal brennas. Och tå hon hadhes fram sende hon til sin swär och sadhe, Aff them manne är iagh haffuandes som thetta tilhörer. Och sadhe, Kenner tu ock hwem thenne ringen och hoffuudhbonadhen och staffuen tilhörer? Juda kende thet, och sadhe, Hon är rettferdughare än iagh, ty iagh haffuer icke giffuit henne min son Sela. Doch belågh han henne intit meer.

	Och tå hon skulle födha, funnos tuillingar j hennes lijffue, Och som hon nu födde, gaff sigh een hand vth, Tå toogh iordgumman och bant ther en rödhan trådh om, och sadhe, Thenne skal först vthkomma. Men tå han drogh sina hand åter in, kom hans brodher vth, och hon sadhe, Hwj är

[‡‡ 25a]
hinnan för tina skul sönder rempnat? Och man kalladhe honom Perez. Ther effter kom hans brodher vth som hadhe then rödha trådhen om sina hand, och man kalladhe honom Serah.

		XXXIX. Capitel.

IOseph wardt förd nedher j Egypten, och Potiphar en Egyptisk man Pharaos hoffmestare, köpte honom aff the Jsmaeliter som honom hadhe fördt ther nidh. Och HERREN war medh Joseph så at han wardt en lyckosam man, och war j sins herres then Egyptiens huse. Och hans herre sågh at HERREN war medh honom, ty alt thet han giorde, lät HERREN gå lyckosammeligha til medh honom, så at han fan nådh för sinom herra, och wardt hans tienare, Han satte honom offuer sitt hws, och alt thet han hadhe lät han vnder hans hender. Och jfrå then tijdhen, tå han hadhe satt honom offuer sitt hws och alla sina äghodelar, welsignadhe HERREN then Egyptiens hws för Josephs skul, och war altsammans HERRANS welsignelse j allo the han hadhe heema och på markenne, Therföre lät han thet alt vnder Josephs hender hwadh han hadhe, och hadhe intit ther aff, vthan allena brödhet som han ååt. Och Joseph war degheligh och fagher vnder ansichtet.

	Och thet begaff sigh tå thetta war skeedt, at hans herres hustru kastadhe sijn öghon på Joseph och sadhe, Ligg när migh. Men han weghradhe thet henne, och sadhe til henne, Sij, min herre weet icke hwadh j hans hwse är, och alt thet han haffuer, haffuer han giffuit vnder mina hender, och haffuer intit så gott j hans hwse, thet han j mitt wåld icke giffuit haffuer vthan tigh, ty tu äst hans hustru. Hwj skulle iagh nu så mykit ondt göra, och synda emoot Gudh? Men hon hadhe dagheligha sådana ord til Joseph, men han lydde henne intit, at han skulle liggia när henne, eller wara noghot om henne.

	Thet begaff sigh en dagh, at Joseph gick in j hwset til at göra sina sydzlo, och ingen aff hwßfolkit war ther när. Och hon fick honom j hans mantel, och sadhe, Ligg när migh. Men han lät bliffua mantelen j hennes hand, och rymde vthaff hwset. Tå hon nu sågh, at han lät bliffua mantelen j hennes hand, och rymde vth, kalladhe hon hwßfolkit och sadhe til them, Sij, han haffuer fördt oss her in en Hebreisk man, at han skulle komma oss på skam. Han kom her in til migh på thet han skulle liggia när migh, men iagh ropadhe medh högha röst. Och tå han hörde at iagh skriyadhe och ropadhe, tå leeffde han sin mantel när migh, och flydde, och lopp vth.

	Och hon ladhe hans mantel när sigh så lenge hennes herre kom heem, och taladhe til honom samma orden och sadhe, Then Hebreiske tienaren som tu haffuer hafft her in, kom her in til migh, at han skulle komma migh på skam. Men tå iagh skriyadhe och ropadhe, leeffde han sin mantel när migh, och flydde vth. Tå hans herre hörde sådana sinne hustrus ord som hon til honom taladhe och sadhe, Så haffuer migh tin Hebreiske tienare giordt, wardt han ganska wreedh.

	Tå toogh hans herre honom, och ladhe honom j fengilse, ther Konungens fångar inne lågho, och ther lågh han tå j fengilset. Men HERREN war medh honom, och war honom gunstigh och lät honom finna nådh för befalninges mannen offuer fångahwset, så at han befelte alla fånganar i fengilsena vnder hans hand, at alt thet ther skeedde, moste skee genom honom. För ty befalninges mannen offuer fengilset sågh at HERREN war medh honom j alt thet som vnder hans hender war, och at HERREN lät thet han giorde lyckosammeligha tilgå.

[‡‡ 25b]
		XL. Capitel.

OCh thet begaff sigh ther effter, at Konungens j Egypten höffuitzman offuer skenckerna, och höffuitzmannen offuer bakarena, bruto theras herra Konungenom j Egypten emoot. Och Pharao wardt wreedh vppå them, och lät settia them j hoffmestarens hws j fengilse, ther Joseph lågh fången. Och hoffmestaren satte Joseph offuer them, at han skulle tiena them, och the såto någhra daghar.

	Och bådhe skencken och bakaren drömde om ena natt, huar sin dröm, och huars theras dröm hadhe sijn vthtydhelse. Tå nu Joseph kom om morghonen in til them, och sågh them ångse, frågadhe han them och sadhe, Hwj äre j så ångse j dagh? The swaradhe, Oss haffuer drömt, och wij haffuom ingen som oss thet vthlegger. Joseph sadhe, Vthlegningen hörer Gudhi til, doch förtelier migh thet.

	Tå förtalde skencken sin dröm för Joseph, och sadhe til honom, Migh drömde at itt wijnträä war för migh, thet hadhe tree grenar, the grönskadhes wexte, och blomstradhes, och tess druffuor wordo mooghna. Och iagh hadhe Pharaos skenckekaar j minne hand, och toogh och tryste them j skenkekaret, och fick Pharao skenckekaret j handena.

	Joseph sadhe, Thetta är vthtydhningen. Tree grenar äro tree daghar, Effter tree daghar skal Pharao vphäffua titt hoffuudh, och settia tigh åter til titt embete, at tu fåår honom skenckekaret j hans hand såsom til förenna, tå tu war hans skenck. Men tenck vppå migh tå tigh gåår wel, och gör barmhertighhet medh migh, at tu Pharao ingiffuer, at han tagher migh vthaff thetta hwset, ty iagh är hemligha bortstolen vthaff the Hebreers lande, Så haffuer iagh ock her intit giordt at the migh insätt haffua.

	Tå bakaren sågh at vthtydhningen war godh, sadhe han til Joseph, Migh haffuer ock drömt, at iagh baar tree flätadhe korghar på mitt hoffuudh och j öuersta korghenom allahanda bakat maat til Pharaos behooff, och foghlana åto aff korghenom på mitt hoffuudh.

	Joseph swaradhe och sadhe, Thetta är vthtydhningen. Tree korghar äro tree daghar, och effter tree daghar skal Pharao vphäffua titt hoffuudh, och hengia tigh j en galgha, och foghlana skola äta titt kött på tigh.

	Och thet hende tridie daghen tå begick Pharao sin åårs dagh, och han giorde alla sina tienare ena måltijdh, och vphooff then öffuerste skenckens hoffuudh, och then öffuerste bakarens jbland sina tienare, Och satte then öffuersta skencken åter til sitt skencke embete, at han skulle fåå Pharao skenkekaret j handena. Men then öffuersta bakaren lät han hengia, som Joseph hadhe vthtydt honom. Men then öffuerste skencken tenkte intit på Joseph, vthan förgaat honom.

		XLI. Capitel.

OCh tw åår ther effter hadhe Pharao en dröm, såsom han hadhe ståndit widh elffuena, och seedt aff elffuenne vpstigha siw nööt sköön och feet, och the gingo j godha beet. Sedhan sågh han annor siw nööt vpstigha aff elffuenne wanskapelighen och magher, och gingo jempte the andra på strandenne widh elffuena, och the siw wanskapeligha och maghra nöten åto vp the siw sköna och feta nöten. Tå waknadhe Pharao.

	Och han sompnadhe åter, och åter drömde honom och sågh at siw ax

[‡‡ 26a]
full och tiock wexte på enom stielk. Ther effter sågh han siw tunn förwisen ax vpgå, och the siw maghra axen vpslukte the siw stora och fulla axen. Tå waknadhe Pharao, och sågh at thet war en dröm. Och tå thet wardt morghon, war hans ande bedröffuat, och skickadhe vth, och lät kalla alla spåmän j Egypten, och alla wisa, och förtalde them sin dröm. Men ther war ingen som honom kunde vthtydha för Pharao.

	Tå taladhe then öffuerste skencken medh Pharao och sadhe, Jagh kommer ihogh j dagh mina synder, tå Pharao war förtörnat på sina tienare, och ladhe migh medh then öffuersta bakaren j fengilse j hoffmestarens hws. Tå drömde oss bådhom j enne natt, hwar sin dröm, hwess vthtydhning huariom för sigh pågalt. Tå war när oss en Hebreisk vng man, Hoffmestarens tienare, honom förtalde wij thet, och han vthtydde oss wåra drömer, huariom effter sinom dröm. Och som han oss vthtyddet, så är thet gånget, ty iagh är åter satt til mitt embete, och han är hengder.

	Tå sende Pharao bortt och lät kalla Joseph, och the hadhe honom vthu fengslet. Och han lät raka sigh, och förwandladhe sijn kledher och kom in til Pharao. Tå sadhe Pharao til honom, Migh haffuer drömt en dröm, och ingen är som honom vthtydher, Men iagh haffuer hördt aff tigh säyas, at när tu hörer en dröm, tå vthtydher tu honom. Joseph swaradhe Pharao och sadhe, Thet står icke migh til, men Gudh skal doch förkunna Pharao thet gott är.

	Pharao sadhe til Joseph, Migh drömde iagh stoodh på strandenne widh elffuena, och sågh vpstigha aff elffuenne, siw nööt feet och sköön, och the gingo j godha beet. Och effter them sågh iagh siw annor nööt vpstigha, tunn och fast wanskapelighen och magher, Jagh haffuer icke j hela Egypten seedt så wanskapelighen. Och the siw wanskapeligha och maghra nöten åto vp the siw första feta nöten. Och tå the hadhe ätit them vp, syntes intit på them at the hadhe ätit them, och woro wanskapelighen såsom til förenna. Tå waknadhe iagh.

	Och sågh åter j minom dröm, siw ax woxen på enom stielk full och tiock. Ther effter gingo vp siw torr ax tunn och förwisin, och the siw tunna axen vpsluko the siw tiocka axen. Och iagh haffuer sagdt thet mina spåmän, men the kunna icke tydha migh thet vth.

	Joseph swaradhe Pharao, Bådha drömerna Pharao, äro eens. Gudh förkunnar Pharao hwadh han göra wil. The siw sköna nöten äre siw åår, och the siw fulla axen äre och the siw åren, Thet är alt enahanda dröm. The siw maghra nöten och wanskapeligha, som effter the andra vpstigne äro, äre siw åår, och the siw maghra och förwisnadhe axen, skola wara siw hård åår. Thet är nu thet iagh sagdt haffuer til Pharao, at Gudh vnderwijsar Pharao hwadh han göra wil.

	Sij, siw åår warda kommandes medh stoor ymnogheet j hela Egyptj lande, och effter them, warda siw hård åår kommandes, at man warder förgätandes all sådana ymnogheet j Egyptj lande, och then dyra tijdhen warder förtärandes landet, at man intit skal weta aff then ymnoghetenne j landena för then dyra tijdhen skul som effter kommer, För ty, han skal warda ganska swår. Men thet Pharao haffuer andra resona drömt, betydher at Gudh skal sådant wisseligha och snarligha göra.

	Nu må Pharao see effter en förstondugh och wijs man, then han settia må offuer Egyptj land, och skaffa at han förskickar embetismän j landena, och taghe then femte delen j Egyptj lande j the siw rika åren, och församle alla spijsning aff the godha åren som komma skola, At the läta inkomma sädh vthi Pharaos korn hws til förrådh j städherna, och förwara thet, på thet man finner landena spijsning j the siw hårda åren som komma skola offuer Egyptj land, at landet icke förderffuas aff hunger.

[‡‡ 26b]
	Thet talet behaghadhe Pharao och alla hans tienare wel. Och Pharao sadhe til sina tienare, Huru kunne wij finna en sådana man som Gudz ande är vthi? Och sadhe til Joseph, Effter Gudh haffuer alt sådana kundgiordt tigh, är ingen så kloock och förstondugh som tu. Tu skalt wara offuer mitt hws, och effter tino orde skal alt mitt folk lydight wara, allena j mitt Konungsligha säte wil iagh wara meer än tu. Och sadhe, Sij, iagh haffuer satt tigh offuer hela Egyptj land. Och toogh sin ring aff sinne hand, och gaff honom Joseph på sina hand, och kledde honom j hwitt silke, och hengde een gulkädho på hans hals, och lät honom sittia på then andra wagnen, och lät vthropa för honom, Thenne är landzens fadher, Och satte honom offuer hela Egyptj land.

	Och Pharao sadhe til Joseph, Jagh är Pharao, vthan tin wilia skal ingen j hela Egyptj lande, röra sijn hand eller foot. Och kalladhe honom thet hemlighasta rådhet, och gaff honom til hustru Asnath Potiphera dotter Prestens j On. Så foor Joseph vth til at besee Egyptj land. Och han war tretiyo åår gammal tå han stoodh för Pharao. Och foor vth jfrå Pharao, och foor om kring hela Egyptj land.

	Och landet giorde alt så j the siw rika åren, och församladhe j the siw åren alla spijsning j Egyptj land, och läto thet j städherna, ehwadh spijsning som wexte på markenne widh huar och en stadh alt om kring, thet läte the komma ther in. Så ladhe Joseph til hopa sädhena offuer motto mykit som sandkornen j Haffuet, så at han wende igen at rekna, ty man kunde thet icke rekna.

	Och Joseph wordo födde twå söner, förra än then dyra tijdhen kom, huilka honom födde Asnath Potiphera dotter Prestens j On. Och kalladhe then första Manasse, För ty (sadhe han) Gudh haffuer lätit migh förgäta alla mina olycko, och mins fadhers hws. Then andra kalladhe han Ephraim., För ty (sadhe han) Gudh haffuer lätit migh wexa til j mins elendes lande.

	Tå nu the siw rika åren woro framlidhen j Egypten, så begynte the siw hårda åren gå vppå som Joseph hadhe vmtalat. Och wardt en dyyr tijdh j all land. Men j hela Egyptj lande war brödh. Tå nu Egyptj land ock leedh hunger, ropadhe folkit til Pharao om brödh. Men Pharao sadhe til alla Egyptier, Går bortt til Joseph, hwadh han segher idher, thet görer. När nu dyyr tijdh war offuer alt landet, slogh Joseph kornhusen vp alle stedz, och sålde the Egyptier, För ty, then dyre tijdhen wardt iw lenger iw större j landena, Och all land komo til Egypten til at köpa när Joseph, För ty then dyre tijdhen fick offuerhandena j all land.

		XLII. Capitel.

MEn tå Jacob sågh, at sädh war faal j Egypten, sadhe han til sina söner, Hwj see j icke til? Sij, iagh hörer at vthi Egypten är sädh nogh, farer ther nidh och köper oss sädh, at wij må leffua och icke döö. Så foro tå tiyo Josephs brödher nidh at the skulle köpa sädh j Egypten, ty BenJamin Josephs brodher lät Jacob icke fara medh sina brödher, ty han sadhe, Honom motte någhot ondt wedherkomma.

	Så foro Jsraels barn åstadh til at köpa sädh medh androm som komo medh them, ty thet war ock dyyr tijdh j Canaans lande. Men Joseph war rådhandes j landena, och sålde sädh allo folkena j landena. Tå nu hans brödher komo til honom, föllo the nidh på iordena för honom på sitt ansichte, och han sågh vppå them, och kende them, och lätz wara fremmande emoot

[‡‡ 27a]
them, och taladhe skarpt medh them och sadhe til them, Hwadhan komme j? The sadhe, Vthaff Canaans land til at köpa spijsning. Och än tå han kende them, så kende the doch intit honom.

	Och Joseph tenkte på drömen som honom hadhe drömt om them, och sadhe til them, J ären speyare, och ären kompne til at besee huarest landet är öpet. The swaradhe honom, Ney min herre, tine tienare äro kompne til at köpa spijsning, Wij äre alle ens manz söner, wij äre redhelighe, och tine tienare haffua aldrigh warit speyare. Han sadhe til them, Ney, vthan j äre kompne til at besee, huarest landet är öpet. The swaradhe honom, Wij tine tienare äre tolff brödher ens manz söner j Canaans land, och then yngste är när wår fadher, men then ene är icke meer til.

	Joseph sadhe til them, Thetta är thet iagh haffuer sagdt idher, speyare äre j. Ther vppå wil iagh pröffua idher. Widh Pharaos lijff, j skolen icke komma hädhan, medh mindre idhar yngste brodher kommer hijtt. Sender en aff idher bortt som hemtar hijtt idhar brodher, Men j skolen wara fångne. Så wil iagh pröffua idhart taal, om j faren medh sanningenne eller icke, ty hwar så icke, så äre j (widh Pharaos lijff) speyare. Och han lät them allasamman j förwarning j tree daghar.

	Om tridie daghen sadhe han til them, Wilien j leffua så görer alt så (ty iagh fruchtar Gudh) äre j redhelighe, så läter en idhar brodher liggia bunden j idhart fengilse, men j fare bortt och förer heem hwadh som j köpt haffuen emoot hungeren, och förer idhar yngsta brodher hijtt til migh, så wil iagh troo idhor ord, på thet j icke skolen döö. Och the giorde så.

	Men the taladhe inbyrdes. Thetta haffue wij förskyllat på wår brodher, at wij sågho hans siäls ångist, tå han badh oss, och wij wille intit höra honom, ther före kommer nu thenna bedröffuelsen offuer oss. Ruben swaradhe them och sadhe, Sadhe iagh icke idher tå iagh taladhe, Synder icke på pilten, och j willen icke hörat? Nu warder hans blodh vthkraffdt.

	Men the wiste icke, at Joseph förstoodh thet, ty han taladhe medh them medh en tolk. Och han wende sigh jfrå them och greet. Tå han nu wende sigh åter til them, och taladhe medh them, toogh han Simeon vthaff them, och bant honom för theras öghon, och gaff befalning at theras säcker skulle fyllas medh mälning, och giffuas theras peningar igen, huars j hans säck, ther til ock huariom sina täring på resonne. Och man giorde them så.

	Och the ladhe sina waror på sina åßnar, och foro tädhan. Men tå en thera lät vp sin säck at han skulle fodhra sin åßna j herberghit, wardt han warse sina penningar som lågho offuan j säckenom, och sadhe til sina brödher, Jagh haffuer fååt mina peningar igen, sij, the äro j minom säck. Tå förföll them theras hierta, och förskrecktes inbyrdes och sadhe, Hwj haffuer Gudh giordt oss så?

	Tå the nu komo heem til theras fadher Jacob j Canaans land, sadhe the honom alt thet them wedherfarit war, och sadhe, Then mannen som är herre j landet, taladhe skarpt til oss, och hölt oss för landzens speyare. Och tå wij swaradhe, wij äre redelighe, och haffue aldrigh warit speyare, vthan ärom tolff brödher wår fadhers söner, en är icke meer til, och then yngste är än nu j thenna dagh när wår fadher j Canaans lande, sadhe han til oss, Ther vppå wil iagh merkiat at j äre redhelighe. En idhar brodher låter när migh qwarr, och tagher nödhtorfft til idhor hws, och farer bortt, och hemter idhar yngsta brodher hijtt til migh, så kan iagh merkia at j icke äre speyare, vthan redhelighe män, så wil iagh ock giffua idher idhar brodher igen, och så må j bruka jdhart betzsta j landena.

	Och tå the slogho vthaff säckerna, fan huar och en sitt peningaknyte j sinom säck, Och tå the sågho, at thet war theras peningaknyte, wordo the medh theras fadher förskreckte.

[‡‡ 27b]
	Tå sadhe Jacob theras fadher, J haffue giordt migh barnlööß, Joseph är icke mera til, Simeon är ock icke mera til, BenJamin wilie j tagha jfrån migh. Thet gåår alt offuer migh. Ruben swaradhe sinom fadher och sadhe, Om iagh icke förer tigh honom heem igen, så drääp bådha mina söner, Allenast giff migh honom j mina hand, iagh wil föra tigh honom heem igen, Han sadhe, Min son skal icke fara nidh medh idher, ty hans brodher är dödh, och han är allena igen bliffuin, Om honom wedherfores någhot ondt j wäghen ther j reeste, worde j drijffuandes mijn gråå håår medh sorgh nidher j graffuena.

		XLIII. Capitel.

MEn then dyre tijdhen twingadhe landet, och tå thet wardt alt som the hadhe fördt vthaff Egypten, sadhe theras fadher Jacob til them, Farer åter tijtt, och köper oss någhon spijsning. Tå swaradhe honom Juda och sadhe, Then mannen wedherladhe oss thet högheligha, och sadhe, J skolen icke komma för mijn öghon medh mindre idhar brodher är medh idher. Är thet nu så, at tu sender wor brodher medh oss, så wilie wij fara nidh och köpa tigh spijsning. Men är thet så at tu icke sender honom, så fare wij icke nidher, ty mannen haffuer sagdt oss, J skolen icke komma för mijn öghon, vthan idhar brodher är medh idher.

	Jsrael sadhe, Hwj haffue j så illa giordt emoot migh, at j haffue thet sagdt mannenom at j hadhen än en brodher? The swaradhe, Then mannen fråghadhe så grant om oss, och wåro slecht, och sadhe, Liffuer idhar fadher än? Hafffue j än nu en brodher? Tå sadhe wij honom som han fråghadhe. Huru kunde wij weta at han skulle säya, Haffuer idhar brodher hijt nidh medh idher? Tå sadhe Juda til Jsrael sin fadher, Lät pilten fara medh migh, at wij må göra oss redho och ferdas, och måghom leffua och icke döö, bådhe wij och tu, och wor barn, Jagh wil wara godh för honom, vthaff mina hender skalt tu eska honom, Förer iagh tigh icke honom igen, och setter honom fram för tijn öghon, så wil iagh haffua skull så lenge iagh leffuer, ty huar wij icke hadhe fördrögt, hadhe wij wel allaredho twå resor warit igen kompne.

	Tå sadhe Jsrael theras fadher til them, Moste thet iw så wara, så görer thet, och tagher aff landzens betzsta frucht j idhra secker, och förer mannenom skencker tijtt nidher, någhot Balsam och hannogh, och örter, och Mirrham, och Dadel och Mandel. Tagher ock andra peningar medh idher, och the peningar som j haffue fååt igen offuan j idhra secker, förer ock så medh idher, til ewentyrs ther är någhon willa jbland kommen. Ther til tagher idhar brodher, görer idher redho, och farer til mannen. Men Alzmechtigh Gudh giffue idher barmhertigheet för them mannenom, at han motte idher frij låta then andra brodheren, och BenJamin. Men iagh moste wara som then ther sijn barn slett mist haffuer.

	Tå togho the tesse skencker, och peninga dubbelt medh sigh, och BenJamin giorde sigh redho, och foro in j Egypten, och gingo in för Joseph. Tå sågh Joseph them medh BenJamin, och sadhe til honom som war offuer hans hws, Haff tesse männena in j hwset, och slachta och reedh til, för ty, the skola äta medh migh j middagh. Och mannen giorde såsom Joseph honom sagdt hadhe, och hadhe männenar in j Josephs hws.

	Men the fruchtadhe sigh at the wordo haffde j Josephs hws, och sadhe, Wij äre her införde för peningana skul som wij tilförenna funnom j wora secker, at han wil komma oss thet vppå, och läta en doom gå offuer oss, ther han oss medh tagher til sina trälar medh wora åßnar. Therföre

[‡‡ 28a]
gingo the til mannen som war offuer Josephs hws, och taladhe medh honom vthan för dörenne aff hwsena och sadhe. Min herre, wij woro tilförenne her nidhre til at köpa spijsning, och tå wij komo j herberghit, och löste vp wora secker, sij, tå woro huars och ens peninga offuan j hans säck, medh fulla wight, ther före haffue wij åter fördt them medh oss, haffuom ock så fördt andra peninga nidh medh oss til at köpa spijsning medh. Men wij wete icke hoo som haffuer stungit oss wora peningar j wora secker.

	Men han sadhe, Warer til fridz, fruchter idher icke, idhar Gudh, och idhars fadhers Gudh haffuer giffuit idher en skatt j idhra secker, idhra peninga haffuer iagh fååt. Och han hadhe Simeon vth til them, och hadhe them j Josephs hws, gaff them watn at the skulle twå sina föter, och gaff theras åßnar fodher. Men the reedde til skenckerna til tess Joseph kom til middaghen, ty the hadhe hördt, at the skulle ther äta brödh. Tå nu Joseph gick in j hwset båro the honom skenckerna j hwset på sina hender, och föllo för honom nidher på iordena. Men han tackadhe them kerligha och sadhe, Gåår thet wel medh idhrom fadher them gamla ther j migh aff sadhen? Leffuer han än nu? The swaradhe, Worom fadher tinom tienare gåår wel, och han leffuer än nu, och bughadhe sigh och föllo nidh för honom.

	Och han lyffte vp sijn öghon och sågh sin brodher BenJamin sinne modhers son, och sadhe, är thet idhar yngste brodher som j sadhe migh aff? Och sadhe yterlighare, Gudh warj tigh nådhelighen min son. Och Joseph hastadhe, ty hans hierta war brennande offuer sin brodher, och söchte rwm til at gråta, och gick j sin Camar och greet ther. Och tå han hadhe twaghit sitt ansichte, gick han vth, och hölt sigh fast och sadhe, Legger brödh fram.

	Och ther barß fram, besynderligha för honom, och besynderligha för them, och för the Egyptier som medh honom åto ock besynderligha, För ty the Egyptier töras icke äta brödh medh the Hebreer, thet är een wedherstyggelse för them. Och the sattes för honom, then förstfödde effter sinne förstfödzlo, och then yngste effter sin vngdom. Ther förundradhe the sigh vppå inbyrdes, Och man baar them besynderligha retter aff hans bord. Men BenJamin fem sinnom meer än the andra. Och the drucko och wordo druckne medh honom.

		XLIIII. Capitel.

OCh Joseph befalte honom som war offuer hans hws, och sadhe, Fyll tesse männernas secker medh spijsning så mykit the kunna föra, och legg huariom sina peningar offuan j hans seck, och mina silff skåål offuan j then yngstes seck medh peninganar för sädhena, Han giorde som Joseph honom sadhe, Om morghonen tå liust wardt, läto the männena fara medh sina åßnar.

	Tå the nu woro vth aff stadhenom, och icke longt kompne, sadhe Joseph til honom som war offuer hans hws, Vp och faar effter mennenar, och när tu får them, så sägh til them, Hwj haffue j lönt gott medh ondo? är icke thet ther min herre dricker vthaff, och ther han spåår medh? J haffue illa giordt.

	Och som han beslogh them, sadhe han sådana ord til them. The swaradhe honom, Hwj talar min herre sådana ord? Bortt thet at tine tienare skulle så göra. Sij, peningana som wij funnom offuan vthj wåra secker, haffue wij fördt til tigh igen aff Canaans lande, Och hwj skulle wij tå haffua stolit silffuer eller gull aff tin herres hwse? När hwilken thet warder funnet jbland tina tienare, han må döö, ther til wilie wij ock wara min herres trälar.

[‡‡ 28b]
Han sadhe, Ja, ware som j haffuen sagdt, När huilkom thet finnes, han ware min trääl, men j skolen wara löse.

	Och the hastadhe sigh, och ladhe huar sin säck aff nidh på iordena, och huar lät vp sin säck, och han sökte, och begynte på then första, in til then yngsta, tå fanz skålen j BenJamins säck, Tå riffuo the sijn kledher, och ladde huar vppå sin åßna, och foro åter in j stadhen. Och Juda gick medh sina brödher in j Josephs hws, ty han war än tå ther, och the föllo nidh på iordena för honom. Joseph sadhe til them, Hwj toorde j thet göra? weten j icke at en sådana man som iagh är, kunde spå til?

	Juda sadhe, Hwadh skole wij säya minom herra, eller huru skole wij tala? och hwadh skole wij bära före? Gudh haffuer funnet tine tienares misgerningar, Sij, wij och then som skålen är funnen när, äre mins herres trälar. Men han sadhe, Bortt thet at iagh skulle så göra. Then mannen som skålen är funnen när, han skal war min trääl, men j farer medh fridh vp til idhar fadher.

	Tå gick Juda til honom, och sadhe, Min herre, lät tin tienare tala itt ord j tijn öron, min herre, och tijn wreedhe harmes icke offuer tin tienare, ty tu äst såsom Pharao. Min herre fråghadhe sina tienare och sadhe, Haffue j ock någhon fadher eller brödher? Tå swaradhe wij, Wij haffue en fadher och han är gammal, och en vng dreng föddan j hans ålderdoom, och hans brodher är dödh, och han är allena bliffuin igen aff sinne modher, och hans fadher haffuer honom käär.

	Tå sadhe tu til tina tienare, Haffuer honom hijtt nidh til migh, och iagh wil göra honom gott. Men wij swaradhe minom herra, Pilten kan icke komma jfrå sinom fadher, huar han komme honom jfrå, dödde han. Tå sadhe tu til tin tienare, Huar idhar yngste brodher icke kommer her medh idher, skole j icke mera komma för mijn öghon.

	Tå forom wij vp til tin tienare min fadher, och sadhom honom mins herres taal. Tå sadhe wår fadher, Farer åter bortt, och köper oss någhon spijsning. Men wij sadhe, wij kunne icke fara ther nidh medh mindre wår yngste brodher år medh oss, så wilie wij fara ther nidh, ty wij kunne icke komma för then manzens öghon huar wår yngste brodher icke är medh oss. Tå sadhe tin tienare, min fadher, til oss, J weten at mijn hustru haffuer födt migh twå, then ene gick bortt jfrå migh, och thet sadhes at han skulle wara j hiäl riffuin, och iagh haffuer ey seedt honom alt her til. Skole j ock tagha thenna jfrå migh, och honom wedherfars någhot ondt, så warden j driffuandes mijn grå håår medh sorgh nidh j graffuena.

	Om iagh nu kome heem til tin tienare, min fadher, och pilten wore icke medh oss, effter hans siäl henger in til tesses siäl, så skeer thet tå han seer at pilten icke är til städhes, at han döör, så worde wij tine tienare, tins tienares wårs fadhers grå håår förandes medh jemmer nidh j graffuena, ty iagh tin tienare haffuer warit minom fadher godh för pilten, och sagdt, Haffuer iagh icke honom til tigh igen, så wil iagh haffua skul j alla mina lijffzdagha. Ther före lät tin tienare bliffua her qwarr minom herra för en trääl j piltens stadh, och lät pilten fara vp medh sina brödher. För ty, huru skulle iagh fara vp til min fadher, när pilten är icke medh migh? Jagh finge see then jemmer som min fadher vppåkomme.

		XLV. Capitel.

TÅ kunde icke Joseph hålla sigh för allom them som om kring stodho, och han ropadhe, Gåår alle vth jfrå migh, och stoodh ingen när honom, tå Joseph bekende sigh för sina brödher. Och han greet offuerliudt, så at the Egyptier, och Pharaos tienare thet hörde. Och han sadhe til sina brödher,

[‡‡ 29a]
Jagh är Joseph, Leffuer min fadher än nu? Och hans brödher kunde intit swara honom, så förskreckte woro the för hans ansichte.

	Men han sadhe, Går doch hijtt til migh. Och the gingo til honom, och han sadhe, Jagh är Joseph idhar brodher then j haffuen såldt in vthi Egypten, och nu later thet icke bekymra idher, och tencker icke at iagh ther före är wreedh at j haffuen såldt migh hijtt, ty för idhra welferd skul haffuer Gudh sendt migh hijtt för idher, ty thet är nu tu åår, at dyyr tijdh haffuer warit j landena, och äro än nu fem åår, at ingen plögning eller vpskörd skal warda.

	Men Gudh haffuer sendt migh hijtt för idher, at han wil läta idher bliffua quarra på iordenne, och halla idher widh lijff genom stoor vnder. Så haffuen icke nu j sendt migh hijt vthan Gudh, han haffuer giordt migh såsom en fadher til Pharao, och til en herra offuer alt hans hws, och til en Första j hela Egyptj land. Skynder idher nu, och farer vp til min fadher, och sägher honom, Thet läter tin son Joseph säya tigh, Gudh haffuer satt migh til en herra j hela Egyptj land, Kom nidh til migh, försuma tigh icke, Tu skalt boo j thet landet Gosen, och wara hart när migh, tu och tijn barn och tijn barnabarn, tijn fåår och fää, och alt thet titt är, iagh wil ther försöria tigh, ty thet är än nu fem åra dyyr tijdh, at tu icke warder förderffuat medh titt hws, och alt thet titt är.

	Sij, idhor öghon see, och mins brodhers BenJamins öghon, at iagh talar munneligha medh idher. Förkunner minom fadher alla mina herligheet j Egypten och alt thet j seedt haffuen. Skynder idher, och kommer hijtt nidh medh minom fadher.

	Och han fick sin brodher BenJamin om halsen och greet, Och BenJamin greet ock widh hans hals, och han kyste alla sina brödher, och greet offuer them. Sedhan taladhe hans brödher medh honom. Och när thet rychtet kom j Pharaos hws, at Josephs brödher wore kompne, behagadhe thet Pharao wel och alla hans tienare.

	Och Pharao sadhe til Joseph, Sägh tina brödher, Thetta gören, Ladher idhor diwr, farer bortt, och när j kommen j Canaans land, så tagher idhar fadher och idhart folk, och kommer til migh, iagh wil giffua idher aff alt thet godha, som j Egyptj land är, at j skolen äta merghen j landena. Och biwdh them, Görer alt så, Tagher idher vthaff Egyptj lande wagnar til idhor barn och hustrur, och förer idhar fadher och kommer, och skoner icke idhor bohags ting, För ty, alt thet godha j hela Egypten, skal höra idher til.

	Jsraels barn giorde så, och Joseph fick them wagnar effter Pharaos befalning, och förtäring på wäghen, och gaff them allom, huariom för sigh höghtijdz klädher, Men BenJamin gaff han tryhundrat silffuerpeningar, och fem höghtijdhes klädhningar. Men fadhrenom sende han tiyo åßnar ladda medh godz vthaff Egypten, och tiyo åsninnor medh mälning, och brödh och spijsning sinom fadher på wäghen. Och så lät han sina brödher fara, och sadhe til them, Kijffuer icke på wäghenom.

	Så foro the vthaff Egypten, och komo vthj Canaans land til theras fadher Jacob, och förkunnadhe honom thet och sadhe, Tin son Joseph leffuer än nu, och är en herre j hela Egyptj lande. Men honom föll thet icke j sinnet, ty han troodde them intit. Tå sadhe the honom all Josephs ord som han til them sagdt hadhe. Och tå han sågh wagnarna som Joseph vthsendt hadhe, til at föra honom medh, wardt hans ande leffuandes, och sadhe, Jagh haffuer nogh at min son Joseph leffuer än nu. Jagh wil fara bortt och see honom förra än iagh döör.

		XLVI. Capitel.

[‡‡ 29b]
ISrael foor tijtt medh alt thet honom tilhörde. Och tå han kom til BerSaba, offradhe han itt offer sins fadhers Jsaacs Gudhi, och Gudh sadhe til honom om nattena j enne syyn, Jacob, Jacob. Han sadhe, Her är iagh. Och han sadhe, Jagh är Gudh, tins fadhers Gudh, fruchta tigh icke at fara in j Egypten, För ty, ther wil iagh göra tigh til itt mechtugt folk. Jagh wil fara tijtt medh tigh, och wil åter föra tigh ther vth. Och Joseph skal leggia sina hand vppå tijn öghon.

	Tå foor Jacob jfrå BerSaba, och Jsraels barn förde Jacob sin fadher, medh sijn barn och hustrur på wagnomen som Pharao hadhe sendt til at föra them medh. Och togho sin booscap och håffuor som the förwerffuat hadhe j Canaans lande, och komo så in vthi Egypten, Jacob och all hans sädh medh honom, hans barn och hans barnabarn medh honom, hans döttrar och hans barnas döttrar, och all hans sädh.

	Tesse äre Jsraels barnas nampn, the som komo j Egypten, Jacob och hans söner. Jacobs förstfödde son Ruben. Rubens barn, Hanoch, Pallu, Hezron, och Charmj. Simeons barn, Jemuel, Jamin, Ohad, Jachin, Zohar, och Saul then Cananeeske quinnones son. Leuj barn, Gerson, Kahat och Merarj. Juda barn, JEr, Onan, Sela, Perez och Serah. Men JEr och Onan dödde j Canaans lande. Men Perez barn Hezron och Hamul. Jsaschars barn. Thola, Phuua, Job och Semron, Sebulons barn, Sered, Elon, och Jahleel. Tesse äre barnen aff Lea, som hon födde Jacob j Mesopotamien medh sinne dotter Dina, The göra til hopa alle medh söner och döttrar, tree och tretiyo siälar.

	Gads barn, Ziphion, Haggi, Sunj, Ezbon, Eri, Arodj och Arelj. Assers barn, Jemna, Jesua, Jesin, Brya och Serah theras syster. Men Bryas barn Heber och Malchiel. Tesse äre Silpas barn, som Laban gaff Lea sinne dotter, och födde Jacob tesse sexton siälar.

	Rahels Jacobs hustrus barn, Joseph och BenJamin. Och Joseph wordo födde j Egypten, Manasse och Ephraim, som honom födde Asnath Potiphera dotter Prestens j On. BenJamins barn Bela, Becher, Asbel, Gera, Naaman, Ehi, Ros, Mupim, Hupim och Ard. Tesse äre barnen aff Rahel, som Jacob födde äre, alle tilhopa fiorton siälar

	Dans barn, Husim. Naphtalj barn, Jahzeel, Gunj, Jezer och Sillem. Tesse äre Bilhas barn, som Laban hadhe giffuit sinne dotter Rahel, och födde Jacob tesse siw siälar. Alle siälar som komo medh Jacob in j Egypten, som vthgångne woro aff hans lend (vndantagandes hans barna hustrur) äre alle tilsamman sex och sextiyo siälar. Och Josephs barn som honom wordo födde j Egypten woro twå siälar. Så at alla Jacobs hwß siälar som komo in j Egypten, woro siwtiyo.

	Och han sende Juda för sigh til Joseph at han skulle wisa honom wäghen til Gosen, och the komo in j landet Gosen. Tå spente Joseph före sin wagn, och foor vth emoot Jsrael sin fadher til Gosen. Och tå han fick see honom, föll han om hans hals, och greet swårligha på hans hals. Tå sadhe Jsrael til Joseph, Nu wil iagh gerna döö, effter thet iagh haffuer seedt titt ansichte, at tu än nu leffuer.

	Joseph sadhe til sina brödher, och sins fadhers hws, Jagh wil fara vp, och vnderwisa thet Pharao, och säya til honom, Mine brödher, och mins fadhers hws är kommet til migh vthaff Canaans land, och äre heerdar, ty thet är sådana folk, som medh booscap vmgå pläghar, theras fåår och fää, och alt thet the haffua, haffua the fördt medh sigh. Tå nu Pharao warder idher kallandes och sägher, Hwadh är idhar handel? så skole j säya, Tine tienare äro folk som medh booscap vmgå jfrå wår barndom alt her til, bådhe wij och wåra fädher, på thet j må få boo j thet landet Gosen. För ty, alle heerdar äre såsom een styggelse för the Egyptier.

[‡‡ 30a]
		XLVII. Capitel.

TÅ kom Joseph och förkunnadhe thet Pharao, och sadhe, Min fadher och mine brödher, theras fåår och fää, och hwadh the haffua, är kommet vthu Canaans lande, och sij, the äre j thet landet Gosen. Och han toogh fem sina brödher, och stelte them för Pharao. Tå sadhe Pharao til hans brödher, Hwadh är idhar handel? The swaradhe, Tine tienare äre heerdar, wij och wåre fädher. Och sadhe yterlighare til Pharao, Wij äre kompne til at boo medh idher j landena, ty tine tienare haffua ingen beet til theras booscap, så hårdt twingar then hårde tijdhen Canaans land. Så gör wel och lät doch tina tienare boo j thet landet Gosen.

	Pharao sadhe til Joseph, Thet är tin fadher, och thet äre tine brödher, the äre kompne til tigh, Egyptj land ståår tigh öpet, lät them boo på betzsta platzen j landena, at the må boo j thet landet Gosen. Och om tu weest någhra män jbland them som doghse äre, så sätt them offuer min booscap.

	Joseph hadhe ock sin fadher Jacob in, och stelte honom för Pharao. Och Jacob welsignadhe Pharao. Men Pharao frågadhe Jacob, Huru gammal ästu? Jacob sadhe, Mins elendes tijdh är hundradhe och tretiyo åår, liten och onder är mins elendes tijdh, och recker intit til mina fädhers elendes tijdh. Och Jacob welsignadhe Pharao och gick vth jfrå honom. Men Joseph skaffadhe sinom fadher och sina brödher booning, och gaff them een besitning j Egyptj lande, på betzsta platzen j landena, nemlig j thet landet Raemses, såsom Pharao budhit hadhe, och han försörgde sin fadher och sina brödher, och hela sins fadhers hws, hwariom och enom sin deel brödh, alt jfrå the gamla in til the vnga barn.

	Men j all land war intit brödh, ty at then dyre tijdhen war ganska swår, så at Egypten, och Canaans land swolto för then dyra tijdhen skul. Och Joseph samkadhe alla the peningar tilhopa som funnos j Egypten och Canaan för mälning som the köpte. Och han lät alla peningana komma j Pharaos hws.

	Tå nu peningana fattadhes j Egyptj land och Canaan, komo alle Egyptier til Joseph, och sadhe, Skaffa oss brödh, Hwj läter tu oss döö för tigh, ther före at wij haffue inga peninga? Joseph sadhe, Skaffer hijt idhar booskap, så wil iagh giffua idher för booscapen mädhan j äre vthan peninga. Tå hadhe the theras booscap til Joseph, och han gaff them brödh för theras hestar, fåår, fää och åsnar, så födde han them thet året medh brödh för all theras booscap.

	Tå året war omlidhet komo the til honom på annat året och sadhe til honom, Wij wilie icke döliat för wår herra, at icke allena peningana, vthan ock all wår booscap är bortto när wår herra, och är intit meer quartt för wår herra, vthan allena wår kropp och åker, Hwj läter tu bådhe oss och wår åker döö? Tagh oss til tigh, och wårt land för brödh, at wij och wårt land måghe wara Pharaos eghne, Giff oss sädh at wij må leffua och icke döö, och åkren icke förlegges.

	Så toogh Joseph hela Egyptj land in til Pharao, ty the Egyptier sålde huar sin åker, ty then hårde tijdhen war alt förstarck öffuer them. Och wardt så landet Pharaos eghit medh folkit som j hans städher vth och in gick, jfrå then ena endan j Egypten in til then andra, vndantaghnom Presternes åker, then toogh han icke in, ty thet war förskickat aff Pharao til Presterna, at the äta skulle thet them benemdt war, thet han them gaff, therföre behöffde the icke sälia sina åkrar.

[‡‡ 30b]
	Tå sadhe Joseph til folkit, Sij, iagh haffuer j dagh intaghit idher, och idhar åker til Pharao, sij, ther haffue j sädh, och såår åkren, och aff wextenom skole j giffua Pharao then femte delen, fyre delar skola wara idhre til at såå åkren medh til idhor spijsning, och til idhor hws och barn. The sadhe, Allenest lät oss leffua, och finna nådh för tigh wårom herra, wij wilie gerna wara Pharaos eghne. Så giorde Joseph them een lagh alt in til thenna dagh offuer the Egyptiers åker til at giffua Pharao then femte delen, vndantaghnom Prestaåkrenom, then wardt icke Pharaos eghen.

	Så boodde Jsrael j Egypten j thet landet Gosen, och hadhet inne, och wexte til och förökadhes swårligha. Och Jacob leffde siwtton åår j Egyptj land, så at hans hela ålder wardt hundradhe och siw och fyratiyo åår.

	Tå nu tijdhen kom at Jsrael döö skulle, kalladhe han sin son Joseph, och sadhe til honom, Haffuer iagh funnet nådh för tigh, so legg tina hand vnder mina lend, at tu gör barmhertigheet och troheet medh migh, och begraffuer migh icke vthi Egypten, vthan iagh wil liggia när mina fädher, Och tu skalt föra migh vthaff Egypten, och begraff migh j theras griffter. Han sadhe, Jagh wil göra som tu haffuer sagdt. Och han sadhe, Så swäär migh. Och han swoor honom. Tå böghde Jsrael sigh in til sengennes hoffdagerd.

		XLVIII. Capitel.

THer effter wardt Joseph sagdt, Sij, tin fadher är siwk. Och han toogh bådha sina söner medh sigh, Manasse och Ephraim. Tå wardt Jacob sagdt, Sij, tin son Joseph kommer til tigh. Och Jsrael toogh styrckio til sigh, och satte sigh vp j sengenne och sadhe til Joseph, Then alzmechtige Gudh syntes migh j Lus j Canaans land, och welsignadhe migh, och sadhe til migh, sij, iagh skal läta tigh wexa, och förökas, och göra tigh til mykit folk, och skal giffua tinne sädh effter tigh thetta landet til eghendom ewinnerligha. Så skola nu tine twå söner Manasse och Ephraim som tigh j Egypten födde äro förra än iagh kom hijt in til tigh wara mine, lika som Ruben och Simeon. Men the som tu födher effter them skola wara tine, Men tesse skola wara nemde medh theras brödhers nampn j theras arffuodeel.

	Och tå iagh kom vthaff Mesopotamien, dödde migh Rahel j Canaans lande på wäghenom, tå än nu itt litit stycke wägs war til Ephrat, och iagh begroff henne på wäghenom til Ephrat, thet nu heter BethLehem.

	Och Jsrael sågh Josephs söner och sadhe, Hoo äre tesse? Joseph swaradhe sinom fadher, Thet äro mine söner som Gudh haffuer migh her giffuit. Han sadhe, Haff them hijt til migh at iagh welsignar them. Ty Jsraels öghon wåro mörck worden för ålder skul och kunde icke wel see. Och han hadhe them til honom. Och han kyste them och toogh them j fampn, och sadhe til Joseph, Sij, Jagh haffuer seedt titt ansichte, thet iagh icke förmodhet hadhe. Och sij, Gudh haffuer ock låtit migh see tina sädh. Och Joseph toogh them vthaff hans sköte och han böghde sigh nidh på jordena för hans ansichte.

	Tå toogh Joseph them bådha, Ephraim j sina höghra hand emoot Jsraels wenstra hand, och Manasse j sina wenstra hand, emoot Jsraels höghra hand, och hadhe them til honom. Men Jsrael reckte vth sina höghra hand, och ladhe henne på Ephraims tess yngstes hoffuudh, och sina wenstra hand på Manasses hoffuudh, och omskiffte henderna medh wilia, Ty Manasse war then förstfödde. Och han welsignadhe Joseph och sadhe, Gudh för huilkom mina fädher Abraham och Jsaac wandrat haffua,

[‡‡ 30b]
Gudh, som migh födt haffuer vthaff min vngdom alt in til thenna dagh. ängelen som migh frelst haffuer aff allo ondo, han welsigne tesse piltana, at the må effter mitt, och mine fädhers Abrahams och Jsaacs nampn nemde warda, så ath the må wexa och förökas på iordenne.

	Men tå Joseph sågh, at hans fadher ladhe sina höghra hand på Ephraims hoffuudh, behaghadhe thet honom illa, och fattadhe vthi sins fadhers hand, at han skulle wenda sina hand aff Ephraims hoffuudh in på Manasses hoffuudh, och sadhe til honom, Jcke så min fadher, thenne är then förstfödde, Lägg tina höghra hand på hans hoffuudh. Men hans fadher nekadhe thet och sadhe, Jagh weet wel min son, iagh weet thet wel, thenne skal ock warda til folk, och skal warda stoor, men hans yngre brodher skal warda större än han, och hans sädh skal warda til itt stoort folk. Så welsignadhe han them j then daghen, och sadhe, Warde Jsrael welsignat effter titt sätt, så at man må säya, Gudh settie tigh såsom Ephraim och Manasse. Och så satte han Ephraim för Manasse.

	Och Jsrael sadhe til Joseph, Sij, iagh döör, och Gudh skal wara medh idher, och skal föra idher åter j idhra fädhers land. Jagh haffuer giffuit tigh itt stycke land vthan tina brödher, som iagh medh mitt swärd och bogha, vthaff the Amorreers hand taghet haffuer.

		XLIX. Capitel.

OCh Jacob kalladhe sina söner, och sadhe, Forsamler idher, at iagh må förkunna idher, hwadh idher skal henda j then ytersta tijdhen. Kommer til hopa och hörer til j Jacobs barn, Hörer idhar fadher Jsrael.

	Ruben min förste son, Tu äst mijn krafft och mijn första macht, then offuerste j offret, och then öffuerste j rikit, Han vthlöper medh hast som watn, Tu skalt icke wara then öffuerste, ty tu haffuer vpstighit j tins fadhers läghre, och ther haffuer tu medh thet upstighandet besmittat mina säng.

	The brödher Simeon och Leuj, the haffua handlat orettferdeligha med theras mordwapn, Mijn siäl komme icke j theras rådh, och mijn herligheet ware icke j theras förbund, För ty, vthi theras wredhe haffua the dödhat mannen, och vthi theras offuerdådigheet haffua the förderffuat oxan. Förbannat ware theras wredhe, at hon så stijff är, och theras grymheet, at hon så hård är, Jagh skal skingra them j Jacob, och förströya them j Jsrael.

	Juda, tu äret, tigh skola tina brödher loffua, Tijn hand skal wara tina fiendar på halsen, för tigh skola tins fadhers barn bugha sigh. Juda är itt vngt Leyon, tu äst höght kommen min son genom stoor segher. Han haffuer niderbögdt sigh, och läghrat sigh som itt Leyon, och som een Leyinna. Hoo törss settia sigh vp emoot honom? SPJRAM SKAL JCKE warda taghen jfrå Juda, ey heller en mestare jfrå hans föter, til tess Hielten kommer, Och honom skola folken tilfalla. Han warder bindandes sin fola widh wijnträdh, och sinne åßninnes son widh then ädhla wijnquisten. Han skal twå sijn klädhe j wijn, och sin mantel j wijnbärs blodh. Hans öghon äre rödachtughare än wijn, och hans tender äre hwitare än miölk.

	Sebulon skal boo widh haffs hampnena, och widh skiphampnena, och streckia sigh in til Sidon.

	Jsaschar skal wara en been åßne, och läghra sigh emellan grensonar. Och han sågh rolighetena at hon är godh, och landet at thet är lustugt, och bögde sina härdar til at bära, och är worden en skatskyllug tienare.

	Dan skal warda en domare jbland sitt folk, såsom itt annat slechte j Jsrael.

[‡‡ 31a]
Dan skal warda en orm på wäghenom, och en huggorm på stijghenom, och bijta hesten j foten, at then ther på ridher skal til ryggia falla. HERRE iagh wenter effter tinne helso.

	Gad, wäpnat, skal föra hären, och åter igen föran.

	Aff Asser kommer hans feta brödh, och han skal giffua Konungomen kräseligh maat.

	Naphtalj är en snaar hiort, och giffuer kostelighit taal.

	Joseph skal til wexa, han skal tilwexa likawist som widh een kello, döttrana trädha fram vthi Regimentet, Och ändoch sköttorna woro honom förbittradhe, trätte medh honom och hatadhe honom, så är doch hans boghe bliffuin fast, och hans henders armar äro förmannadhe, genom tess mechtughes hender j Jacob. Aff honom äro kompne heerdar, stenar j Jsrael. Jfrå tins fadhers Gudh är tigh kommen hielp, och aff them alzmechtugha ästu welsignat medh welsignelse offwan effter aff himlenom, medh welsignelse aff diwpet som vnder ligger, medh welsignelse på bryst och qwidh. Then welsignelse som tinom fadher och minom föräldrom loffuat är, gåår mechteligha effter theras önskan som höghe äro j werldenne. Vthaff Joseph skola hoffuudhen warda, och the offuerste Nazareer jbland sina brödher.

	BenJamin är en glupande vlff, Om morghonen skal han äta rooff, men om afftonen skal han vthskiffta rooffuet.

	Tesse alle äre the tolff Jsraels slechter, och thetta är thet som theras fadher haffuer talat medh them, tå han welsignadhe them, huar medh sijn besynderligha welsignelse.

	Och han bödh them, och sadhe til them, Jagh skal samkas til mitt folk, begraffuer migh när mina fädher j then kulonne på Ephrons Hetheers åker, j then dubbel kulonne som ligger emoot Mamre j Canaans lande, huilka Abraham köpte til itt grifftarff medh åkrenom aff Ephron then Hetheen. Ther haffua the begraffuit Abraham och Sara hans hustru. Ther haffua the ock begraffuit Jsaac och Rebeka hans hustru, Ther haffuer iagh ock begraffuit Lea, j then åkrenom och the kulonne som aff Hetz barnom köpt är.

	Och när Jacob hadhe lycktat bodhen til sijn barn, ladhe han sina föter samman på sengenne, leedh aff, och wardt samkat til sitt folk. Tå föll Joseph in på sins fadhers ansichte, och greet, och kyste honom.

		L. Capitel.

OCh Joseph befalte sina tienare läkiarena at the skulle smöria hans fadher. Och läkiarena smorde Jsrael til tess fyratiyo daghar woro förgångne. Ty så lenge waradhe smörie daghanar, och the Egyptier begreto honom j siwtiyo daghar.

	Tå nu söriodaghanar vthe woro, taladhe Joseph medh Pharaos gårdzfolk, och sade, Haffuer iagh funnet nådh för idher, så taler medh Pharao och säyer, Min fadher haffuer taghit en eedh aff migh och sagdt, Sij, Jagh döör, begraff migh j minne graff som iagh haffuer graffuit migh j Canaans lande. Så wil iagh nu fara vp och begraffua min fadher, och komma igen. Pharao sadhe, Faar tijtt vp och begraff tin fadher som tu honom sworet haffuer.

	Så foor Joseph vp til at begraffua sin fadher, och medh honom foro alle Pharaos tienare the äldste aff hans folk. Och alle the äldste j Egyptj lande, ther til alt Josephs folk, och hans brödher, och hans fadhers folk. Allena theras barn, fåår och fää leeffde the j thy landena Gosen, och foro

[‡‡ 32a]
teslikes vp medh honom wagnar och resenärer, och war en ganska stoor skare.

	Tå the nu komo in på then planen Atad, som ligger på hijnsidhon Jordan, tå höllo the een ganska stoor och bitter dödhklaghan, Och han sörgde offuer sin fadher j siw daghar. Och tå folkit j landet the Cananeer sågho thet söriandet på then planen Atad, sadhe the, The Egyptier söria ther fast. Ther aff kallar man thet rwmet, The Egyptiers sorgh, huilkit ligger på hijnsidhon Jordan.

	Och hans barn giorde som han them befalet hadhe, och förde honom j Canaans land, och begroffuo honom j then dubbel kulonne aff åkren som Abraham medh åkrenom köpt hadhe til grifftarff aff Ephron Hetheer twert emoot Mamre. Så foor Joseph åter in j Egypten medh sina brödher, och medh allom them som woro farne vp medh honom til at begraffua hans fadher, när the hadhe begraffuit honom.

	Men Josephs brödher fruchtadhe sigh tå theras fadher war dödh, och sadhe, Kan skee at Joseph är oss gramse, och motte wedhergella oss thet onda wij honom giordt haffue, ther före läte the säya honom, Tin fadher gaff befalning för sin dödh och sadhe, Så skole j säya til Joseph, Käre förlååt tina brödher theras misgerning och synd, at the så illa haffua giordt emoot tigh. Käre förlååt oss nu som ärom tins fadhers Gudz tienare, thenna misgerning. Men Joseph greet tå the sådana taladhe medh honom.

	Och hans brödher gingo til och föllo nidh för honom, och sadhe, Sij, wij äre tine tienare. Joseph sadhe til them, Fruchter idher icke, ty iagh är vnder Gudhj, J tenckten ondt offuer migh, men Gudh haffuer wendt thet til godho, at han giorde som för öghon är, til at frelsa mykit folk. Så fruchter idher nu intit, iagh will försöria idher och idhor barn. Och han störckte them, och taladhe wenligha medh them.

	Så boodde Joseph j Egypten medh sins fadhers hwse, och leffde hundradhe och tiyo åår, och sågh Ephraims barn til tridie ledh, Föddes ock så barn på Josephs sköte, vthaff Machirs barnom, huilkin Manasses son war.

	Och Joseph sadhe til sina brödher, Jagh döör, och Gudh warder idher sökiandes, och förandes vthaff thetta landet in vthi thet landet som han haffuer sworit Abraham, Jsaac och Jacob, Therföre toogh han en eedh aff Jsraels barnom och sadhe, När Gudh warder idher sökiandes, så förer mijn been hädhan. Så dödde Joseph tå han war hundradhe och tiyo åra gammal. och the smorde honom, och ladhe honom vthi ena kisto j Egypten.

		Enden på then Första Boken Mose.