Kurztitel	Mar26S	
Titel	Sancti Marci Euangelium	
Entstehungszeit	1526	
Textsorte	Bibeltext	
Umfang	14.187	
Bearbeitungsstand	abgeschlossen; KF, 09.01.2006	
Bemerkungen	Blattzahlen aus Faksimileausgabe durch z.B. 23 a und 23b gekennzeichnet;
aufgelöste Kürzel durch Kursiv gekennzeichnet	
 [‡‡ 22a]
[Sancti Marci Euangelium.]
Första Capitel.
Thetta är begynnilsen aff Jesu Christi gudz sons euangelio, såsom scriffuit är j propheterna, Sy, iach sender min engel fram för titt ansichte, huilkin beredha skal thin wägh för tich, En ropande röst är j öknen, bereedher herrans wägh, görer hans stijghar retta.
Joannes döpte j öknen och predicade bätringenes döpelse till syndernes förlåtilse, Och till honom vtgingo hela Judhae landit, och the vtaff Hierusalem, och döptes alle aff honom j Jordans floodh, wedherkennandes theres synder.

	Och Joannes war klädder medh camele håår, och medh en lädergiording om hans länder, och ååt gräßhoppor och villhonnugh, och predicadhe och sagde, En kommer effter mich som starkare är än iach, then iach icke wärdugh är, ath iach mich nedherböyer och vplöser hans skooremar Jach döper idher j watn, men han warder idher döpandes j them helgha anda.

	Och thet begaff sich j the daghar, ath Jesus kom vtaff Galileam frå Nazaret, och wart döpt aff Joanne, vthi Jordans floodh, och strax thå han steegh vpp vthwr watnet, sågh han himblanar ypnas, och andan sååsom ena duffuo nedherkommandes öffuer honom, och en röst kom vtaff himmelen, Tw äst min kära son, vthi huilkom mich wälbehagar.

	Och anden dreeff honom strax vthi öknen, och han war j öknen fyratiyo daghar, och frestadhes aff satana, och war medh wildiuren, och englanar tiente honom.

	Men sedhan Joannes wort fongen, kom Jesus vthi Galileam och predicadhe euangelium om gudz rijke, säyandes, tijdhen är vpfylt, och gudz rijke är för handen, bätren idher, och troon euangelio.

	När han gick vth medh thet Galileeske haffuet, sågh han Symonem och Andream hans brodher kastandes sin nät j haffuet, ty the woro fiskare, och Jesus sagde till them, fölier mich, och iach will göra idher menniskiors fiskare, strax gåffuo the theres nät vtöffuer, och fölgde honom.

	Och thå han gick tädhan litith fram bäter, sågh han Jacobum Zebedei son, och Joannem hans brodher, the och j båtenom till hopa lagde theres nät, och strax kalladhe han them, thå öffuergåffuo the theres fadher Zebedeum vti båten medh legodrängianar, och fölgde honom.

	Och the gingo in vthi Capernaum, och strax om sabatz daghanar gick han in j synagoganar, och lärde, och the förundradhe stoorligha på hans lärdom, för ty han lärde såsom, then ther wellugh war, och icke såsom the scrifftlärdhe.

	Och j theres sinagoga war en menniskia besatt medh then fula andan, och han ropadhe, ah huad haffue wij medh tigh bestella Jesu Nazarene? äst tw kommen till ath förderffua oss? Jach weeth ath tw äst then gudz helighe, och Jesus nepste honom säyandes, Tijgh och gack vthaff menniskione, Thå reeff then fule anden honom, och alle förundradhe sich swårligha, så ath the sporde hwar annan till, huad är thetta?, huad ny lärdom är thetta?, ty han biwdher medh welligheet them fula andomen, och

[‡‡ 22b]
lydha honom, och hans rykte gick strax alle stedz kringom hela landith som grenzar in på Galileam.

	Och gingo the vthwr synagogen och komo strax vthi Symonis och Andree hws medh Jacobo och Joanne, och Symonis swära lågh siwk j skälffuo, och strax sadhe the honom vthaff henne, Thå gick han till och reeste henne vpp, och toogh henne vidh handen, och j thet samma gaff skälffwosiwkan henne vthöffuer, och hon gick sedhan och tiente them.

	Om afftonen thå solen nedhergången war, hadhe the till honom allahandra siwkar, och the som qwaldes aff dieflar, och hela stadhen war församblath för dörena, och han giordhe monga helbreghda som kranke wåro aff allahanda siwkdom, och dreff vth monga dieflar, och ha icke tilstadde dieflana tala för ty the kände honom.

	Och om morgonen ganska bittidha för dagh, stoodh han vpp, och när han war vthgongen, gick han bort vthi it ödherum och ther badh han, Och Symon kom effterfarandes och the medh honom wåro, och thå the funno honom, sadhe the till honom, alle sökia tich, Sadhe han them, lät oss gå vthi nästa byianar, ath iach och ther predicar, ty för then skul är iach kommen, Och han predicade j theres synagogor, vtöffuer hela Galilee landit, och vthdreff dieflanar.

	Och till honom kom en spittälsk man och badh honom, fallandes på sin knä, och sagde til honom, Vill tw så kan tw göra mich reen, Thå varkunnadhe Jesus sich öffuer honom, och vthräkte sina hand, och toogh vppå honom, och sagde, Jach vill, war reen, Och när han thet sagt hafde, gick strax spittälskan vthaff honom, och wart reen, Och Jesus hotadhe honom och senden strax j frå sich och sagde honom, See till ath tw segher ingen thetta, vtan gaak bort, och wisa tich prestenom, och offra för thina reenilse thet Moses budhit haffuer them till itt witnesbyrdh, Men thå han vthgongen war begynte han förkunna och berychta thet som skeedt war, så ath Jesus icke nw meer kunde openbarligha gå in vthi stadhen, vthan bleeff vthe j ödherummen, och the komo till honom aff alla endar.
		Annat Capitel.

OCh sedhan effter någhra daghar gick han åter in j Capernaum, och thet spoordes ath han war j hwset, strax församblades ther monge, så ath rwmet som ther för dören war, räkte them icke heller til, och hafde han tall för them, och the hafde fram för honom en borttaghen man, then ther framburen war vthaff fyra, och thå the icke kunde komma til honom för folkit skul, refuo the taket på hwset ther han war, och giorde it holl på taket, och medh togh slepte nedher sengena, ther then borttaghne mannen vthi lågh, När Jesus sågh theres troo, sagde han till then borttaghna, Min son tina synder ware tich förlåtna.
	Så wåro ther noghre vthaff the scrifftlärde, sitiandes och tenkte j theres hierta, Hwi talar thenne sådana hädhilse? hoo kan förlåta synderna vtan allenast gudh? Och strax Jesus förnam thet j sinom anda ath the sådant tenkte vidh sigh sielffwa sagde han them, Hwi tenken j sådant j idher hierta? huilkit är lättare säya them borttaghno mannenom, tina synder wari tich förlåtna, eller säya, statt vp och tagh tina seng och gack? doch vppå thet j skolen weta ath menniskionne son hafuer makt på iordena til ath förlåta synderna, sagde han til then borttagna mannen, Tich sägher iach, stat vp och tagh tina seng, och gack j tit hus, och strax stod

[‡‡ 23a]
han vpp, och toogh sina sengh, och gick vth j allas theras åsyn så ath alle vndradhe stoorligha och prijsadhe gudh, seyandes, sådant sågho wij aldrigh.

	Och han gick åter vth till haffuet, och alt folkit kom till honom och han lärde them, och thå Jesus gick fram öffuer, såågh han Leui Alphei son sitiandes widh tollen, och sagde til honom fölgh mich, och han stoodh vpp och folgde honom, och thet begaff sich, ath thå han satt tilbordh j hans hwse, såto och teslikes monge publicaner och syndare till bordz medh Jesu och hans läryungar, ty the wåro monge som haffde folgt honom, och thå the scrifftlärde och phariseer sågho, ath han ååt medh the publicaner och syndare, sagde the till hans läryungar, huad är thet ath han äter och dricker medh publicaner och syndare? När Jesus thet hörde sagde han till them, The ther helbryghda äro, behöffua icke läkiaren, vtan the som kranche äro, iach är icke kommen till ath kalla the retferdugha, vtan syndare till bätring.

	Och Joannis läryungar och the phariseer plägadhe fasta, och the kommo och sagde till honom, Hwi fasta Joannis läryungar och the phariseer, och thina läryungar fasta intit?, Sagde Jesus till them, bröllops barnen kunna the fasta så lenge bruddgummen är medh them?, Så lenge the hafua brudgumman när sich kunna the icke fasta, the dagha wardha kommandes ath brudgummen skal wardha frå them taghen, och thå skola the fasta j the daghar, och ingen widhersömer ena boot aff nygiordt klädhe vthi någhon gammul klädning, för ty han rijffwer doch thet ny insätta stycket frå the gambla, och reffwan wardher werre, och ingen låther ny wijnmost vthi gambla flaskor, annars slaar wijnmosten flaskonar synder, och wijnet spilles vth, och flaskonar förderffwas, vtan wijnmost skal slaas vthi nyia flaskor.

	Och thet begaff sich, ath han på Sabbatz daghanar gick öfwer sådh, och hans läryungar begynte j väghen vppryckia ax, och the phariseer sagde till honom, Sy, hwi göra the om sabbatz daghanar thet som icke loflighit är? och sagde han till them, hafwen j aldrich läsit huad Dauid giordhe thå honom vmträngde, och war hungrogh, han och the ther medh honom wåro, hurw han gick in vthi gudz hws, vnder then öffwerste presten abiathar, och ååt the framliggiandes brödh, huilken ingom wåro loflighen ath äta vtan prestomen, och gaff teslikes them som medh honom wåro, och han sagde till them, sabbatz daghen är giordh för menniskionne skul, och icke menniskian för sabbatz daghen, Så är nw menniskionne son en herre, och teslikes öffwer sabbatz daghen.
		Tridie Capitel.

OCh gick han åter in vthi synagogan, och ther war en man som hafde ena bortwisnadha hand, och the togho wara på honom, om han skulle bota honom om sabbatzdaghen, på thet ath the skulle få beklagha honom, Thå sagde han till mannen som then wisnadha handen haffde, Statt hijt fram, och sagde han till them, huilkit thera är loflighit, antingen göra wäl om sabbatz daghanar, eller göra illa?, hielpa liffwet eller dräpa? thå tijgde the, Thå sågh han vppå them medh wredhe, och förynkadhe sich vtöffwer theres hiertes blindheet, och sagde till mannen, räck vth thina hand,

[‡‡ 23b]
han räckte henne vth, och handen wart honom ferdugh jgen så som then andra.

	Men the phariseer gingo strax vth, och höllo itt råådh medh the Herodianer emoot honom, ath the kunde förgöra honom, Men Jesus medh sina läryungar gick åff sijdhes bort moot haffuet, och folghde honom itt stort tal folk, aff Galilea land och aff Judea land, och vthaff Hierusalem, och vthaff Jdumea, och vthaff hinsidhen Jordans floodh och the ther boodde widh Tyrum och Sidonem en ganska stoor hoop folk som komo till honom när the hörde aff hans gerningar, Och sagde han till sina läryungar, ath the skulle fly honom en bååt för folkit skull, ath the icke skulle trängia honom, för ty han haffde giordt monga helbregda, så ath the öffuerföllo honom, och wille tagha på honom, så monga som någhro plågho haffde, och the fula andar när the sågho honom föllo the fram för honom, och ropadhe säyandes, Tw äst gudz son, och han hootadhe them hardeligha, ath the icke skulle openbara honom, Och steegh han vpp på itt bärgh, och kalladhe till sich hwem han wille, och the komo till honom, och thå skickadhe han tolff ath the skulle wara medh honom, och ath han skulle vthsenda them till ath predika, och ath the skulle hafua makt, till ath bota siwkdomar, och vthdriffua dieflar, och gaff Simoni thet nampnet Petrus, och Jacobum Zebedei son, och Johannem Jacobs brodher, och nempde them boanerges, thet är saght, tordönsens barn, och Andream och Philippum, och Bartholomeum och Mattheum, och Thomam, och Jacobum Alphei son, och Taddeum, och Simonem Chananeum, och Judam Jschariothen, then honom och förrådde.

	Och the komo j hwset, och folkit försambladhe sich åther, så ath the icke tijdh haffde till ath äta, och när the thetta hördhe som honom affkomne waro, gingo the vth och wille tagha fatt på honom, och sagde han är willer worden, Och the scrifftlärdhe som aff Hierusalem nedherkomne wåro, sagde, han haffuer en Beelzebub, och medh then öffuersta dieffwulen driffwer, han diefflanar vth, Thå kalladhe han them til sich och sagde till them j lijknilse, huru kan en satanas then andra vthdriffwa?, och wardher itt rike syndrat emoot sich sielfft, thå kan thet rijkit icke ståå, och ther itt hws är syndrat emoot sich sielfft, thet hwset kan icke bliffua ståndandes, Säter nw satanas sich vpp emoot sich sielff, och är syndrat, thå kan han icke bliffua beståndandes, vtan thet är thå vthe medh honom, Jngen kan infalla vthi en starckmandz hws, och tagha hans hwßtygh bort, vtan han först binder then starka, och så skinnar han hans hws.

	Sannerligha sägher iach idher, alla synder och gudz hädhelse ther the gudh medh hädha, wardha förlåtna menniskers barnom, men then ther hädher then helgha anda, han haffuer ingen förlåtilse j ewogh tijdh, vtan bliffuer saker till ewogh fördömilse, för ty the sagde han hafuer then fula andan.

	Och thå kom hans modher och hans brödhra, och stodho vthe, och sende någhra till honom, som honom vthkalla skulle, och folkit sat när honom och the sagde til honom, Sy, thijn modher och thina brödhra äro ther vthe och sökia effter tich, han swaradhe them och sagde, hoo är mijn modher och mina brödhra? Och thå han omkringhseeth haffde på läryunganar

[‡‡ 24a]
som ther kring om honom såtho, sagde han, Sy, mijn modher och mine brödhra, förty then ther gör gudz wilia, han är min brodher och mijn syster och mijn modher.
		Fierde Capitel.

OCh begynte han åter lära vidh haffuet, och församblades till honom mykit folk, så ath han steeg in vthi itt skip, och satt ther på haffuet, och alt folkit bleeff på landet vidh haffuet, och han lärde them mong stycke genom lijknelse, och sagde them vthi sin lärdom, hörer till, Sy, en sädhesman gick vth till ath såå, och hende sich vidh han sådde, ath sompt föll vidh vägen, och foghlana vnder himmelen komo och åto thet vpp, Thet andra föll på steen ören, ther icke mykin iordh war, och thet gick strax vpp, ty ther war icke diwp iord Men thå solen gick vpp förbran thet, och förtörkades, effter thet war icke wäl berotath, och sompt föll j törne, och törnebuskana wexte vpp, och nedhertryckte thet, och thet gaff ingen fruct, och sompt föll j godha iordh, och thet gaff fruct vppgongandes och vppwäxandes, thet ena baar tretiyo, och itt sextiyo, och itt hundradhe, och sagde han them, then ther öron haffuer till ath höra han höre.

	Thå han nw allena war sporde the honom till om thenne lijknilsen, the som medh honom wåro, medh the tolff, och han sagde til them, Jdher är giffuit, ath weta gudz rikes hemlicheet, men them ther vtanföre äro, skeer all ting genom lijknilse, på thet ath the skola medh öghon see, och doch likawäl icke besinnath, och medh hörandes öron höra, och doch icke förståth, på thet ath the sich icke eens skola omwenda, och synderna them förlåtna warda, och sagde han till them, förstå j icke thenna lijknilsen, huru vilien j thå förstå all lijknilse?

	Sädheßmannen såår ordhit, men thenne äre the som säyas somlighe wara widh wäghen ther ordith såås, och thå the hafua thet hört, strax kommer satanas, och tagher bort ordith, som såådt är j theres hierta, och somlighe äro sammelunda, the som j steenören besåådda wardha, thå the haffua hört ordith, anamma the thet strax medh frögd, och the haffua inga röter j sich, vtan stå till en tijdh, thå någhor bedröffwilse kommer vppå eller förfölielse för ordit skull, strax förarghas the, Och somlighe äro the ther j törnen besådde warda, tesse höra ordit och thenne werldennes omsorgher och rijkedomes bedrägerij, och andre tings begärilse, gå ther jn och förtryckia ordit, och wardher ofructsamt, och andra äro the som vthi godha iordh besådde äro, the ther ordit höra och anammat, och bära fruct, så ath sompt korn gör aff sich trätiyo, och sompt sextiyo, och sompt hundradhe.

	Och sadhe han till them, Jcke warder itt liws vptendt ther vppå ath man skal sätia thet vnder ena skeppo, eller vnder sängena? Skeer thet icke för then skul ath thet skal vpsätias på liwsastachan? ty ath thet är intith doldt som icke openbaras skal, ey heller war hemlighit, vtan ath thet skal komma fram, then ther öron hafuer til ath höra han höre, och sagde han till them, Seer till huad j hören, medh huad mått j mälen, ther skola andra mäla idher medh, och idher wardher än thå tilgiffuit, j som hören, ty then ther någhot haffuer, honom wardher giffuit, och then ther icke haffuer, aff honom wardher och taghit thet han haffuer.

[‡‡ 24b]
	Och sagde han, så är gudz rijke som en man kastadhe ena sädh j iordhena, och lagde sigh sidhan soffua, och thet vpstigher dagh och nath, och sädhen grönskas, och wardher högh, thå han ther intit aff weeth, ty iordhen hon bär, vthaff sich sielff, först brudden, sedhan axet, sedhan bulbordath hwetit j axena, när nw fruchten moghen är, strax kastar han liyän vppå, thy skörde tijdhen är på färde.

	Och sagde han, hwem skola wij likna gudz rijke? och medh huad lijknilse wilia wij betekna thet, Thet är såsom itt sinaps korn, huilkit thå thet såghet wardher j iordhena, är thet mindre än all annor fröö som på iordhen är, och thå thet såghet är, vpp går thet, och wardher större än all annor kålkrydder, och gör stora greenar så ath foghlanar som vnder himmelen ära, mågha boo, vnder tess skugga, Och medh monga sådana lijknilse sagde han them ordith, effter som the förmotte höra, och vtan lijknilse taladhe han intit till them, men läryungomen vthtydde han allting åff sidhes, Och then samma daghen, thå afftonen wart, sagde han till them, wij wilia fara vthöfuer, på then andra stranden, så lotho the folkit bliffua, och togho honom medh skepit, ther han redho vthi war, woro och teslikes någhor annor skep medh honom.

	Och ther vpwäxte en storm, och våghen sloogh in j skipet så ath thet förfyltes, och han war soffwandes, baak j skipet, på itt hyiende, så wekte the vpp honom, och sagde, Mestar sköter tw intitt ther om ath wij förgås?, Och thå han vpwekt war nepste han vädhrit, och sagde till hafuidh, tijgh och war stilla, och vädhrit saktadhe sich och wort en stoor stilheet, och sagde han till them, hwar före ären j så rädde, huru kommer thet till ath j icke haffuen troona? och the wordho ganska förskräkte, och sagde emellan sigh, hoo är thenna ty ath wädhret och hafuidh ära honom lydoghe.
		Femte Capitel.

SÅå komo the vth öffuer haffuedh in j then landzendan som gadarenis til hörde, och strax han steegh vthwr skepet lopp emoot honom vthwr griffter en man, besett medh then fula andan, then ther plägade boo vthi griffter, och kunde honom ingen binda j kädhor, för ty han hafde monga resor warit bunden medh fiätrar och kädhor, och kädhonar wordo slitna aff honom, och fiätrana synderslaghne, och ingen kunde späckia honom, Och han war altijdh dagh och natt på berghen, och j grifftenar, ropandis och sloogh sich sielfuan medh steenar, thå han nw sågh Jesum fierran frå sich, lopp han till och föll nedher för honom och ropadhe medh högha röst, och sagde, huad haffuer iach medh tich göra Jesu höxte gudz son?, Jach beswär tich widh gudh, ath tw icke qwälier mich, Thå sagde han till honom, faar vth aff menniskione tw fule ande, och spoorde han honom, huad är titt nampn, Swaradhe han, legio är mitt nampn, För ty wij äre monge, och han badh honom stoorliga, ath han icke skulle driffua honom bort vthwr then landzendan.

	Och ther war icke longt frå berghit en stoor swina hiord, then ther gick och födde sich, och diefflana bådho honom alle seyandes, Sendt oss j swinen ath wij må gå in vthi them, och Jesus vnte them thet strax, och the fula andar drogho strax vth, och foro jn vthi swinen och hiorden

[‡‡ 25a]
brådhstörte sich j haffuet, och wåro widh tw tusend, och wordo fördränkte vthi haffuet, Men the som skötte swinen, flydde och forkunnadhe thet in j stadhen och om landit, Och the gingo vth ath see til huadh som skeedt war, och kommo till Jesum, och sågho honom som haffde besätt varith och hafft legionen sitiandes, och kläddan, och vidh sin skäl, och wordo förfärade, Och förtelde them the som seet haffde hwrw them besätta skeedt war, och om swinen, Och the begynte bidhia honom ath han skulle fara vthwr theres landzändar, Och thå han war stighen til skips, badh honom then som haffde besätt warith, ath han motte wara när honom, Men Jesus tilstadde thet icke, vtan sagde honom, Gack thina färde vthi titt hws till thina och förkunna them hwrw stoor ting herren haffuer giordt medh tigh, och haffuer miskundat sich öffuer tich, Och han gick sina färde, och begynte förkunna vthi the tiyo städher hwad stoor tingh Jesus medh honom giordt haffdhe, och alla förundradhe sigh.

	Och thå jesus war öffuerfaren igen medh skipet på thet andra landit, försambladhes till honom it stoort taall folk, och war hart widh haffuet, Och sy, ther kom en öffuerste öffuer synagogan benemd Jairos, och thå han fich see honom föl han honom till fötterna, och badh honom stoorligha och sadhe, Myn dotter är j hennes ytersta, iach bidher tigh ath tw kommer, och legger hender på henne ath hon motte widherfåås och leffua, och han gick medh honom, och folgdhe honom mykit folk och the trängde honom, Och en quinna som hadhe hafft bloodhgång j tolff åår, och hadhe mykit lidhit vthaff mongom läkiarom och förtärt ther medh alt sitt, och haffde doch ingen hielp förnommit, vtan heller wart verre medh henne, Thå hon hörde om Jesum, gaff hon sich in j folkit baak effter, och toogh på hans klädher, och sadhe, Kunde iach ath minsto tagha på hans klädher, thå worde iach helbregda, Och strax förtörkades hennes bloodzkälla, Och kände thet j kroppen ath hon botadh war vthaff then plåghon.

	Och Jesus förnam strax j sich sielff at krafft vtgick aff honom, och wende sich om j bland folkit och sadhe, Hoo kom widh min klädher? Och hans läryungar sadhe til honom, Seer tw icke folkit tränger tich på alla sidhor, och tw sägher, hoo kom vidh mich? Och han såågh om kring effter henne som thet giord hadhe, Men quinnan hon fructadhe och bäwadhe, ty hon viste hwadh medh henne skeedt war, och kom och föll nidher för honom, och sadhe honom alla sanninghen, Thå sadhe han till henne, Dotter thin troo haffuer giordt tick helbrögda, gaak medh fridh och war helbregda aff thina plågho.

	Vidh han än nw taladhe komo någhre frå then öffuersta för synagogan the ther sadhe, Thin dotter är dödh, hwi gör tw mestaren vtemerra omaak, Men Jesus strax thå han hörde thetta taal, sadhe han till offuersten för synagogen, Fructa tich intet allenast troo, Och han ey tilstadde ath honom noghor fölya skulle för vtan Petrus och Jacobus och Joannes Jacobi brodher, Och så kom han j then öwestens hwss for synagogen, Och fich see bulret, och them som mykit sörgde och gräte, och gick han in och sadhe till them, Huadh bulren j och gråten?, Pighan är icke dödh, men hon soffuer, Och the giörde gäck vthaff honom, Thå dreeff han alla vth, för vtan fadheren och modheren till pighona, och the ther medh honom wåro, och gick in ther pighan låågh, och toogh

[‡‡ 25b]
pighona vidh handen säyandes till henne, Tabitha cumi, thet är så mykit vthsagt, Pigha iach sägher tigh, statt vpp, Och strax stoodh pighan vpp och gick, och hon war vidh tolff åår gammul, och the vorde öfuermåten förskräkte, Och han förbödh them strengeligha ath ingen skulle thet weta, och bödh giffua henne äta.
		Siette Capitel.

OCh gick han tädhan, och kom in vthi sitt fädernes land, och hans läriungar fölgde honom, Och när sabbatzdaghen kom begynte han ath lära j synagogan, och monge aff them som hörde honom förvndradhe stoorligha säyandes, Hwadhan kommer honom thetta? Och hwadh vijsdom är thenne som honom giffuen är, och sådana kraffter skee genom hans händer? är icke thetta then timbermannen, Maries son, Jacobi brodher och Jose och Juda och Symonis?, ära och icke hans systrar här när oss?, Och the förargadhes j honom, Thå sadhe Jesus till them, En prophete warder icke föractadh vtan j sitt fädhernes land, och jbland sina fränder och j bland sitt folk, Och han kunde ther ingen krafft göra, vtan thet ath han lagde henderna på noghra fåå siwka och botadhe them, och han forwndradhe sich för theras otroheet skull.

	Och han gick om kring j byyanar alla städz ther om kringliggiandes och lärde, Och han kalladhe före sigh the tolff, och begynte vthsenda them twå och twå, giffuandes them makt emoot the fula andar, och han bödh them ath the intit skulle tagha medh sich till wägs, vtan keppen allena, icke skreppo, icke brödh, ingha päninga j giordinghen, ey skoodde annars än medh solor, och ath the icke skulle klädha sich vthi twå kiortlar, och sagde till them, Huar som hälst j ingåån vthi it hws, bliffwer ther till täss j vthgåån tädhan, Och hoo som helst icke anammar idher, eller icke hörer idher, gåår ther vth, och skudder aff idher thet stofft som är vnder idhra föter, til itt vitnissbyrd öffuer them, Sannerligha sägher iach idher, drägheligaren warder Sodomer och Gomorrer på domadagh, än them stadhenom.

	Och the gingo vth och predikade ath the skulle bätra sich, och the vthdriffuo mångo diefflar, och smoorde manga kranka medh olio och botadhe them.

	Och fick konnung Herodes thetta höra (ty hans nampn war reedho kunnokt) och sadhe, Then Joannes som döpte, han är vpstonden aff dödha, och ther före werka kraffterna vthi honom Somligha sadhe, Thet är Helyas, och somlighe sadhe, thet är en prophete, eller så som en aff propheterna, Thå Herodes sådant hörde, sagde han, Thenne är Joannes som iach halßhög, han är vpstånden aff dödha,

	Förty Herodes haffde sänt sina tiänara och gripit Joannem och sätt honom j fengilse för herodiadem hans brodhers Philippi hustru skul, ty han haffde taghit henne till hustru, ty Joannes sadhe till Herodem, Tich är icke loffligit ath haffua thin brodhers hustru, Men Herodias gick effter hans arghesta, och hadhe gerna dräpit honom, och kunde doch icke koma täss vidher, ty herodes fructadhe Joannem, wetandes ath han war en froom och heligh man, och aktadhe honom, och lydde honom j mong styke, och hörde honom gerna.

[‡‡ 26a]
	Thå nw kom en beläghen dagh, ath Herodes på hans födhilse dagh gaff sine öffuerste och höuidzmen och the ypperste j Galilee landit en afftonkost, gick herodiadis dotter in och danßadhe, och thet behagadhe Herodi och them ther medh honom sååto vidh bordit, Thå sadhe konnungen till pijghona, Bedh vthaff mich huad tw vill iach vill giffua tigh thet, Och swoor henne, huadh tw bidiandes warder aff mich, vill iach giffua tigh alt in til helfften aff mitt rijke, Hon gick vth och sadhe til sina modher, huad skal iach bedia?, Hon sadhe, Joannis Baptiste huffwudh, Så gick hon strax vtan ijlan in til konnungen, och badh säyandes, Jach vill ath tw giffuer mich strax på itt faat Joannis baptiste huffwudh Thå wart konnungen bedröfuat, och för edhen skul och för theres skul som ther såto widh bordhit wille han icke wisa henne aff, vtan strax sände konnungen bödhelen, och bödh inhemta hans huffwud, Han gick åstad, och halßhug honom j fongahuset, och baar fram hans huffwdh på itt faat, och fick pighone, och pighan fick thet hennes modher, Thå hans läryungar thet sporde, kommo the och togho hans lekammen vpp och begroffuo thet.

	Och apostlana församladhes til Jesum och förkunnadhe honom all stycke och huad the giort hadhe, och huadh the lärdt hadhe, Thå sadhe han till them, Kommer j allena affsides medh mich vthi ödhemarken, Och hwilen idher naghot litit, ty ther woro monga som gingo til och fråå, så ath the hadhe icke tijdh till ath äta, Och så foor han bort aff sidhes til skeps vthi ödhe marken, och folkit sågh ath the foro sina färde, och mongo kende honom, Thå lupo the tijt till foot vthaff alla stedher, och komo fram förra än the, och försambladhes til honom, Så gick Jesus vth och fick see thet mykla folkit, och warkunnade sich vthöffuer them, förty the wåro så som fåår ther ingin heerdan hadhe, och begynte lära them mong stycke.

	Och thå en stoor deel vthaff daghen war framlidhen, gingo hans läryungar till honom och sadhe, Här är öknen, och tijdhen är fast framlidhen, slepp them j frå tich, ath the mågha gå bort j byianer och torpen här om kringligiandes och köpa sich brödh, ty the hafua intit at äta, Thå swaradhe han them och sadhe, Giffuer j them äta, Thå sadhe the, Skole wij gå hädhan och köpa för tw hundradhe peninga brödh och geffua them äta?, thå sadhe han til them Mong brödh haffuen j?, går och seer til, Och sidhan the hadhe seedt til, sadhe the, Fäm, och twå fiskar, Thå bödh han them ath the skulle lata them alla sätia sigh, skickandes sigh j maatskap här och ther j gröna graßit, Och the satte sich j roota taal på gräßplatzanar hundradhe och hundradhe, fämtiyo och fämtiyo, Och så toogh han the fäm brödhen, och the twå fiskar, och vplyffte sin öghon till himmelen, wälsignadhe gudh, och brööt brödit, och fich sinom läryungom ath the skulle läggia för them, och the twå fiskar bytte han emellan them alla, Och the åto alle och wordo mätte, och togho sidhan vpp tolff korghar fulla medh styckiom och vthaff fiskomen, Och the ther åto wåro vidh fäm twsendt men.

	Och strax dreeff han sina läryungar ath the skulle gå til skips och fara vthöffuer haffuit till Bethsaidam mädhan han skilde folkit j frå sigh, Och när han hadhe skildt them j frå sigh, gick han tädhan vppå itt bärgh til ath bidhia, Och thå afftonen kom war skepit mitt på haffwith, och han på landith allena, och sågh ath the hadhe platz medh roende, ty ath wädhrit war them j moot, och widh fierde wecten om

[‡‡ 26b]
nattena kom han til them, gongandes på haffuet och wille gå fram om them Och när the sågho honom gongande på haffuet meente the thet hadhe warit itt spook, och begynte till ath roopa, ty the sågho honom alle, och wordo förskräcte, Thå taladhe han them strax till, och sadhe til them, Waren vidh en godh tröst, jach ärith, waren icke rädde, Och han steegh vp til them j skipit, och wädhrit stilladhe sigh, och the wordo stoorligha förskrecte förwndrandes vidh sigh sielffua öffuer måten, ty the hadhe icke förstondit om brödhen, för then skull ath theres hierta war förblindath.

	Och thå the ouerfarne woro, kommo the till thet landit Genezaret, och lagde ther j hampn, Och när the gingo vthur skipit kende the honom strax, och lopo om kring allan then landzändan, och begynte omcringföra the ther siuke wåro på sängar när the hörde honom wara ther kommen, Och hwar han ingick j byianar eller städherna eller torpen lagde the the kranka på gatonar, och bådho honom, ath the åt minsto motte tagha på hans klädhe foll, och så monge som komo vidh honom the wordo helbrögda.
		Siwnde Capitel.

OCh til honom försambladhes the Phariseer, och noghre aff the scrifftlärde som frå Hierusalem komne wåro, och thå the fingo see ath sombligha hans läryungar åto brödh medh meenligha (thet är) medh otwagna hender, straffadhe the thet, ty the phariseer och alla iudanar äta icke vtan the altijdh tilförende twå theras hender, hollandes fädhernas stadgar, och när the komne äro vthaff torgith, äta the icke vtan the ära twagne, och monga sådana styckier äro som the haffua taghit sigh vppå ath holla, som är, om dryckekars, och embars, och koperkars, och sengers twaghning.

	Sidhan fråghadhe honom the Phariseer och the scrifftlärde, Hwi wandra icke thina läryungar effter thet sätt som fädherna vppå budit haffua, vtan äta brödith medh otwaghna hender?, Thå swaradhe han och sadhe till them, Well haffuer Esaias propheteradh om idher j skrymtare, så som scriffuith är, Thetta folkit ärar mich medh leppanar, men theras hierta är longt jfrå mich, fåfengt dyrka the mich, lärandes then lärdom som är menniskios bodh, för ty j bortkasten gudz bodh, och hollen menniskers stadga, som är medh embors och dryckekars tuaghning, och mykit sådant gören j.

	Och sadhe han til them, Skönligha bortkasten j gudz bodh, på thet ath j skolen holla idhan stadga, ty Moses haffuer sagt, ära thin fadher och thina modher, och hoo ther bannar fadher eller modher han skall dödhas medh dödhen, Men j säyien, En menniskia må säya till fadher och modher Corban, thet är sagt, gudhi är thet giffuit som tigh aff mich skulle haffua kommit till nytto, och städhen icke ath han noghot gör sinom fadher eller sinne modher, och gören gudzordh om intit medh idhar stadga som j vppå lagt haffuen, och mykit sådant gören j.

	Och han kalladhe til sigh alt folkit, och sadhe til them, Hörer mich alle och förstån, Jngen ting är vthwärtes medh menniskionne som går in vthi henne thet henne besmitta kan, män the stycker som gå vthur menniskionne the äro the som besmitta menniskiona, Then ther haffwer öron til ath höra, han höre, Och thå han skildes frå folkit, och kom j huset,

[‡‡ 27a]
fråghade hans läryungar honom om liknelsen, Sadhe han til them, ären j än nw oförstondighe?, Förstå j icke en nw, ath alt thet vthuertes ingår vthi menniskiona, thet kan icke besmitta henne, ty thet gåår icke vthi hennes hierta, vtan j buken, och haffuer sin naturligha vthgång ther all maten medh rensas, Och sadhe han, Thet vthur menniskionne gåår thet besmittar menniskiona, förty innaneffter vthur menniskiors hierta vthgå onda tankar, hoordom, bolerij, mandrååp, stöld girugheet, swik, listugheet, otuchtogheet, ondt ögha, hädhelse, högfärd, galenskap, All thenna onda stycke gåå innaneffter och the besmitta menniskiona.

	Så stoodh han vpp tädhan, och gick in til grenßen widh Tyrum och Sydon, och gick in vthi it hws och wille ath thet ingen veta skulle, och kunde doch icke fördoldt bliffua, Ty en quinna hwes dotter hadhe en fwl anda, strax hon fick höra om honom kom hon och föll nidh för hans föther, och thet war en grekisch quinna, bördugh vthåff Syrophenice, och badh honom ath han skulle vthdriffua dieffwulen vthaff hennes dotter, Men Jesus sadhe til henne, Lät barnen först mätt wardha, Thet är icke höueligit ath man tagher barnanas brödh, och kastar för hundana, Thå swaradhe hon och sadhe, Ach ia herre, äta doch hundana vnder boordit vthaff barnanes smulor, Thå sadhe han til henne för thetta taleth skul gack dieffwulen är vth gongen vthaff thine dotter, Och thå hon kom j sitt hws, fan hon dieffwulen vthgongen wara, och dottrena liggiandes på sängene.

	Och thå han åter ingick frå then grenßen Tyri och Sydonis, kom han till thet galileeske haffuet, mitt genom the landzendar vidh the tiyo städher, och the hadhe fram före honom en döffuan man, then ther och hinder hadhe j målet, och bådho honom ath han skulle läggia händer vppå honom, Thå toogh han honom affsidhes vth frå folkith, och satte sin finger j hans ören, och sputtadhe vth ther han medh toogh på hans tungo, och sågh vpp j himmelen suckandes och säyiandes till honom, Ephphatha, thet är sagt, vplyck tigh, Och strax öpnadhes hans ören och hans tungos band wort löst, och taladhe redeligha, Och bödh han them ath the skulle ingom säyadh, Men iw meer han thet förbödh, iw meer the förkunnadhe thet, och the förundradhe sich öffuer måton säyiandes, Alt haffuer han väl bestält, bådhe lather han döffua höra, och dumbar tala.
		Ottonde Capitel.

VThi the daghar thå folkit war ganska mykit, och hadhe intit thet the äta kunde, kalladhe Jesus till sigh sina läryungar, och sadhe til them, Jach warkunnar mich vthöffuer folkit, för ty the haffua nw j tre daghar töffuat när mich och haffua intit ath äta, och later iach them fastandis gå till sitt heman giffuas the vpp j wäghen, förty somlighe vthaff them wåro komne longwägha, Och hans läriungar swaradhe honom, Hwar tagher man brödh här j öknenne ther man them medh metta kan?, Thå spoorde han them, Huru mong brödh haffuen j? Swaradhe the, siw, Och han bödh folkit sätia sigh på jordena til ath äta, och toogh the siw brödh, taksäyandes gudhi, bröt, och gaff sina läryungar ath the skulle läggia fram, som the och thet framlagde för folkith, Hadhe the och naghra fåå fiskar,

[‡‡ 27b]
och thå han välsignadh hadhe, badh han och läggia them fram, Så åto the och wordo mettadhe, och the togho vpp siw korghar medh åffleuor som öffuer wåro, Och the ther åto, wåro vidh fyratusend, och så loth han fara them.

	Och strax steegh han til skips medh sina läryungar, och kom in till the landzändar Dalmanutha, Och the phariseer gingo vth och begynte disputera medh honom, frestandes honom, och begärandes aff honom teekn vthaff himmelen, Thå suckadhe han j hans anda, och sadhe, Hwi söker thetta slectit teekn?, Sannerligha sägher iach idher, thesso slecte skall intit teekn giffuas, Så gaff han them vthöffuer, och gick åter j skipit och foor vthöffuer syön igen.

	Och the hadhe forgätit tagha brödh, så ath the hadhe icke meer än itt brödh medh sich j skepit, Thå bödh han them säyandes, Seer til vacter idher för the phariseers surdeegh, och för Herodis surdeegh, Och the tenkte hijt och tijt säyandes emellan sigh, Wij haffuom intit brödith, Thå Jesus förnam thet, sadhe han till them, Huadh bekymbre j idher ath j haffuen icke brödh?, Kunnen j än nw intit acta eller förstå? Haffuen j än nw idhor hierta förblindat? haffuandes öghon och doch intit seendes, och haffuandes öron och doch intit hörandes, och minnens j icke ath thå iach bröt fäm brödh j bland fäm tusend, huru mongo korghar j vpptoghen fulla medh afflewor?, Sadhe the, Tolff, Och tha iach bröth siw brödh j bland fyratwsend, hwrw monga korghar j vpptoghen vthaff the åfflewor och styckiom? The sadhe, siw, Och han sadhe till them Hwrw kommer thet till ath j intit förstå?

	Och han kom till Bethsaidam, och the hadhe fram före honom en blindan, och bådho honom ath han wille tagha på honom, och så toogh han honom widh handena, och leedde honom vthwr byn, och spottadhe j hans öghon, och lade hender på honom, och fråghade honom om han någhot sågh, Thå sågh han vpp och sadhe, Jach seer menniskiorna gåendes lijkerwijss som thet wore trää, Sedhan ladhe han åter henderna på hans öghon, och giorde thet så ath han fick synen igen, och wart så botadh ath han sidhan sågh klarligha alla, och han loth gå honom heem j sitt hws, och sadhe, Gack intit in vthi byn, och sägh icke heller thet någhrom ther inne.

	Och gick Jesus vth och hans läryungar till the byiar vidh Cesarea som kallas Philippi, och j wäghen sporde han sine läryungar till säyandes till them, Hwem säya menniskionar mich wara?, The swaradhe Joannem baptistam, och somlighe Heliam, och somlighe en aff prophetener, Thå sadhe han till them, Hwem säye j mich wara?, Swaradhe Petrus och sadhe till honom, Tw äst Christus, Thå hotadhe han them ath the skulle ingom säya om honom, Och begynte till ath vnderwijsa them ath menniskionne son skulle mykit lijdha, och vthkastas vthaff the åldersmän, och vthaff the öffuersta presterna, och vth aff the scrifftlärda, och dödhas, och effter tridie daghen vppstå igen, och taladhe han thet talet openbart, thå fick Petrus honom fatt, och begynte nepsa honom, Thå wende han sich om, och såågh på sina läryungar, och nepste petrum säyandes, Gaak effter mich thw satanas, för ty tw besinnar icke thet gudhi till hörer, vtan thet menniskier till hörer.

	Och kalladhe han till sigh folkit medh hans läryungar och sadhe till 

[‡‡ 28a]
them, Hoo som hälst mich will fölia, han försake sigh sielfuan, och taghe sitt kors vppå sigh och fölie mich, För ty hoo som will beholla sitt lijff, han moste mista thet, Och hoo som mister sitt lijff för mina och euangelij skull, han wardher thet behollandes, Huad hielper thet menniskionne, om hon kunde winna hela wärldena, och toghe skada till sitt lijff, eller huad kan en menniskia giffua ther hon sitt lijff medh lösa må?, Hoo som hälst blyies widh mich och min oord vthi thetta trobräkirska och syndogha slektet, widh honom skal och menniskiones son blyias, när han kommer j sin fadhers herligheet medh the helga englar.
		Niyonde Capitel.

OCh han sadhe till them, Sannerligha sägher iach idher, somlighe äre, ibland them som här stå, the ther icke skola smaka dödhen, till tess the få see gudz rijke kommit wara medh krafft Och effter sex daghar toogh Jesus Petrum till sigh, och Jacobum, och Joannem, och hadhe them allena vppå itt högt bergh affsidhes, och fårskapadhe sigh före them, och hans clädher wordo klår och ganska hwijt så som snyö, ath ingen färghare på Jordena kunde göra them så hwijt, och them syntes Helias medh Moses, och the taladhe medh Jesu, Thå swaradhe Petrus säyandes till Jesum, Mester här är oss gott ath wara, låth oss göra här try tabernacula, tigh itt, och Mosi itt, och Helie itt, ty han wiste icke huad han sadhe, för ty the woro häpne wordne, Och en sky kom som öffuerskygde them, och en röst kom vthaff skyn säyandes, Thetta är min kära son, hörer honom, Och j thet samma som the sågho sigh om kring, sågho the ingen wara ther när them, vtan allena Jesum.

	Men thå the gingo nedher vthaff berghit, bödh han them ath the skulle ingom säya huad the seedt hadhe, förra en menniskione son wåre vppstanden aff dödha, Och the behöldo thet ordith når sigh, och befrågadhe emellan sigh huad thet skulle wara, ath han sadhe vppstå aff dödha, och the sporde hon om säyandes, Huad är thet som the scrifftlärde säya, ath Helias moste komma först, Men han swaradhe och sadhe till them, Helias skal iw komma först, och setia all ting j retta lagith igen, och ath menniskione son (så som scriffwit är) skall mykit lijdha, och föraktas, Men iach sägher idher, Helias är kommen, och the giorde honom alt thet the wille, så som scriffwit war om honom.

	Thå han kom till sina läryungar, sågh han mykit folk kringom them, och the scriftlärda befrågandes sich medh them, Och strax alt folkit sågh honom, wordo the häpne, och lopo till och helsadhe honom, och han sporde the scrifftlärde, huad befråge j emellan idher? Och en vthaff folkit swaradhe och sadhe, Mestar iach haffuer hafft min son hijt till tigh, then ther haffuer en dumbisk anda, och thå han tagher honom fatt faar han illa medh honom, och han frådhgas, och gnißlar medh sina tender, och förtwinar, och iach sadhe tina läryungar, ath the skulle driffua honom vth, och the kunde icke.

	Thå swaradhe han honom och sadhe, O j otroghit slechte, hurw lenge skall iach wara när idher?, hurw lenge skall iach lijdha idher?

[‡‡ 28b]
Leedher honom hijt till mich, Och the leedde honom fram till honom, Thå han fick see honom, strax foor anden illa medh honom så ath han föll nedher på Jorden och wältradhe sigh, och fradgadhes, Thå sporde han hans fadher till, Huru lenge är sidhan ath thetta kom honom vppå?, Thå sadhe han, Vthaff barnsdoom, och han haffuer offta kastadh honom bort j eelden, och j watnet, så ath han wille förgöra honom, men förmåå tw någhot så hielp oss, och varkunna tigh öffuer oss, Jesus sadhe till honom, Om tw troo kan, all ting äro mögeligh honom som troor, Och strax ropadhe drengsens fadher medh gråtande tårar säyandes, Herre iach troor, hielp mina otroheet.

	När Jesus sågh ath folkit lopp och till medh, nepste han then fula andan, och sadhe till honom, Tw ande döwer och dumbe iach biwdher tigh gack vtaff honom, och gack intit meer här effter in vthi honom, Så ropadhe anden, foor ganska illa medh honom, och gick vth, och han wart som han hadhe warit dödh, så ath monge sadhe han är dödh, Thå toog Jesus honom widh handena och reeste honom vpp, och han stoodh vpp, och när han kom heem j husit, frågadhe han läryungar honom aff sidhes, Hwij förmottom icke wij vthdriffua honom, Sadhe han till them Thetta slektit kan medh ingen ting vthkomma, vtan medh bön och fasto

	Och the gingo tädhan och wandradhe ghenom Galilee land, och wille doch icke ath noghor skulle wetath, ty han vnderwiste sina läryungar och sadhe till them, Menniskiones son han öffuerantwardas j menniskiors hender, och the skola dödha honom, och thå han är dödhader wardher han på tridie daghen vpstondandes, Men the förstodho intit huad han sadhe, och toorde icke spöria honom.

	Så kom han till Capernaum, och när han war kommen j hwset sporde han them, Huad befrågadhen j idher emellan j wäghen, Men the tijgde, för ty the hadhe emellan sich befrågath j wäghenom, hwilkin aff them yppare war, och thå han hadhe sat sich, kalladhe han the tolff och sadhe till them, Huilkin som vill then främste wara, han skall wara yterst aff allom, och alles tienare, Och så toogh han itt barn vpp, och stelte thet mit ibland them, och thå han hadhe thet j sin fampn, sadhe han till them Hoo som hälst anammar itt barn sådant vthi mit nampn, han anammar mich, och hoo som hälst anammar mich, han anammar icke mich vtan honom som mich vthsendt haffuer.

	Men Joannes swaradhe honom säyandes, Mester wij såghom en vthi titt nampn vthdriffua diefla, och han fölyer oss icke, och wij förbudhom honom thet, effter han icke fölier oss, Thå sadhe Jesus, Förbiudher honom icke, ty ath ingen är then som gör kraffter j mit nampn, som snarligha kan tala ondt på mich, För ty then ther icke är emoot oss han är medh oss, Hoo som helst giffuer idher dricka en beghare watn j mit nampn therföre ath j Christo till hören, sannerligha sägher iach idher, ath han skal ingelunda mista sin lön.

	Och hoo ther förarghar en vthaff the små som tro på mich, bätre wåre honom, ath widh hans hals hengdes en qwärnasteen, och borthkastadhes vthi haffuit, Nw om thin hand wore tich till förargilse, hug henne aff, Bätre är tich enhendtan ingå vthi liffwidt, än ath tw haffuer twå hender, och går bort till helwite vthi ewogh eeldh, ther theres matk icke döör, och elden icke vthsleckes, Och om thin foot wåre tich till förargilse, hwg honom vthaff, Tich är bätre ath tw ingår vthi

[‡‡ 29a]
liffweth halter, heller än ath tw hafuer twå föter, och wardher kastadh till häluite vthi ewogh eeldh, ther theres matk icke döör, och eelden icke vthsleckes, Och om titt ögha wåre tich till förargilse, slå thet vth, Bätre är tigh ath tw enöghder ingår vthi gudz rijke, än ath tw skulle hafua tw öghon och bortkastas, j helwites eeldh, ther theres matk icke döör och eelden icke vthsleckes.

	För ty ath hwar och en moste medh eeldh saltat warda, och alt offer moste medh salte saltat warda, Salt är itt gott ting, hwar nw saltet osalt är, vthi huad wilie j thå thet förmengia?, Haffuer salteth vthi idher sielffua, och haffuer fredh emellan idher inbyrdes.
		Tiyonde Capitel.

OCh thå han stoodh vpp tädhan kom han vthi Judee landz ända på hinsidhon widh Jordanem, och folkit försambladis, åter till honom, och åter lärdhe han them, så som hans sedher war, Och så gingo the phariseer till, och frågadhe honom, är thet och loflighit mannenom skilia sina hustru j frå sigh?, frestandes honom, Thå swaradhe han och sadhe till them, Huad haffuer Moses budith idher? Sadhe the, Moses tillstädde ath scriffua itt åthskilielse breff och öffuergiffua henne, Swaradhe Jesus och sadhe till them, För idher hiertes hardheet skull, skreff han idher thetta bodhit, men aff första skapelsen haffuer gudh giordt them man och qwinna, För then skull skall man öffuergifua sin fadher och modher, och blifua widh sina hustru och the tw warda itt köth, Så äro the icke nw tw, vtan itt kööt, Ther före, huad gudh haffuer till hoopa föghat, thet skal menniskian icke åth skilia.

	Och j hwsit frågadhe hans läryungar honom på nytt om samma ärende, och han sadhe till them, Huilkin som hälst skilier sina hustru j frå sich och tagher ena andra, han bedrifuer hoordom emoot henne, och om qwinnan öffuergiffwer sin man och tagher sich en annan, hon bedriffuer hoordom.

	Och the hadhe barn fram för honom, ath han skulle tagha på them, men läryunganar nepste them, som them fram hadhe, Thå Jesus thet sågh wort han mislynt, och sadhe till them, Låter barnen komma till mich, och förmener them icke, för ty sådana hörer gudz rike till, Sannerligha sägher iach idher, Hoo som hälst icke vnfaar gudz rijke såsom itt barn, han kommer ther aldrigh in, Och han toog them vpp j fampnen, och lagde henderna på them, och wälsignadhe them.

	Och thå han tädhan vthgongen war på väghen, lopp en till och föll på knä för honom, och frågadhe honom, Godhe mester, huad skal iach göra, ath iach motte få ewinnerlighit lijff?, Jesus sadhe till honom, Hwi kallar tw mich godhan?, ingen är godh vtan en, thet är gudh, Bodhorden weest tw, bedriff icke hoordom, dräp icke, stiäl icke, bär icke falsk witnesbyrd, bedrägh ingen, ära thin fadher och modher, Thå swaradhe han och sadhe honom, Mester thet hafuer iach alt holdit vthaff min vngdom, Jesus sågh på honom, och elskadhe honom och sadhe til honom, Jtt fattas tich, gack bort och säl alt thet tw hafuer och giff fatigo folke, och tw skall få en skatt j himmelen, och kom och fölg mich, taghandes korsit på tich, Och han wart bedröffuat aff talith, och gick söryandes tädhan, ty han hadhe monga ägodelar.

	Och Jesus sågh om kring sigh, och sadhe til sina läryungar, Huru

[‡‡ 29b]
swårligha kunna the rijke komma in vthi gudz rijke, Men hans läryungar wordo förskrekte aff hans oordhom, Thå swaradhe Jesus igen, och sadhe till them, Huru swårt är thet käre barn them som theres tröst sätia på theres rikedoma ingå vthi gudz rike, lättare är en camel gå genom itt nååls ögha, än en rijk menniskio gå in vthi gudz rike, Men the förundradhe sigh öffuer motten, seyandes widh sigh sielffue, Hoo kan thå warda salogh, Jesus sågh på them, och sadhe, För menniskionar är thet omögelighit, icke för gudh, för ty när gudhi är all ting mögeligh.

	Och Petrus begynte säya till honom, Sy, wij haffue öffuergiffuit all ting och folgt tigh Swaradhe Jesus sannerligha sägher iach idher, Jngen är then som haffuer öffuergiffwit hws, eller brödher, eller systrar, eller fadher, eller modher, eller hustru, eller barn eller åkrar, för mijn och euangelij skull, vtan han fåår hundradhe fålt igen, nw j thenne tijdhen hws, och brödhra, och systrar, och mödhrar, och barn, och åkrar, medh förfölielsen, och j tillkommande werldh ewinnerlighit lijff, Men monge the ther fremste äro, the warda the yterste, och the yterste, the fremste, Och the wåro på wäghen gongandes vpp till Hierusalem, och Jesus gick för them, och the woro förskräkte, och gingo effter honom fruktandes sigh.

	Så toogh Jesus till sigh åther the tolff, och begynte säya them huad honom öffuergåå skulle, Sy, wij gåå vpp till Hierusalem, och menniskionne son wardher öffuerantwardat the öffuerste presterne j hender, och the scrifftlärdhe, och the skola fördöma honom till dödhz, och the skola öffuerantwarda honom hedningomen, och the skola begabba honom, och the skola hwdhflengia honom, spotta på honom, och skola dödha honom, och tredie daghen skal han vppstå igen.

	Thå gingo till honom Jacobus och Johannes Zebedei söner säyandes, Mester wij wilie ath tw gör oss huad som hälst wij bidie, Sadhe han till them, Huad wilien j iach skal göra idher?, Sadhe the till honom, Vn oss ath wij sitiom then ene på thina högre sidho, och then andre på thine wenstro vthi thin herligheet, Men Jesus sadhe till them, J weten icke huad j bidhia skolen, kunnen j dricka then skålen som iach dricker?, och döpas vthi then döpelsen ther iach medh döpes?, Thå sadhe the till honom, Ja kunnom wij så, Sadhe Jesus till them, Then skål iach dricker then skolen j och dricka, och medh thet döpelse ther iach medh döpes skolen j och döpas, men sitia mich på högre heller på wenstra sidhon thet är icke j min makt ath giffua, vtan them hender thet, som thet bereedt är.

	När the tyio hörde thetta, begynte the wara illa till fridz medh Jacobo och Joanne, Men Jesus kalladhe them till sigh, och sadhe till them J weten ath the som man seer höffdingar wara för folkit, the bruka theres härskap på them, och the ther mektughe äre j bland them the bruka theres makt öffuer them, men thet skal icke så wara ibland idher, vtan hoo som helst iblandt idher will ypper wardha, han skal wara idhar tienare, Och hoo som helst iblandt idher will wara then fremste, han skal wara allas dreng, För ty menniskione son är icke kommen på thet han skulle läta tiena sigh, vtan på thet ath han wille tiena, och giffua sitt lijff till åtherlösning för monga.

	Och the komo till Hierico, och thå han gick vthaff Hierico och hans

[‡‡ 30a]
läryungar, och en mektogh stoor hoop folk, thå satt ther vidh väghen en blinder Bartimeus Timei son tiggiandes, och när han hörde ath thet war Jesus vthaff Nazareth, begynte han ropa och säya, Jesu Dauidz son varkunna tigh vthöffwer mich, och monge nepste honom ath han skulle tiya, Men han ropadhe testameer, Dauidz son varkunna tigh öffuer mich, Så stadnadhe Jesus och lååt kalla honom, och the kalladhe then blinda, och sadhe till honom, War vidh itt gott moodh, stat vpp han kallar tigh, Han kastadhe frå sigh sin clädhe, stoodh vpp, och kom till Jesum, Thå swaradhe Jesus och sadhe till honom, huad will tw ath iach skal göra tigh? Then blinde sadhe till honom, Mester ath iach motte få min syyn, Jesus sadhe til honom, gack, thin troo hafuer giordt tigh helbreghda, och strax fick han sin syyn, och folgde Jesum j väghen.
		Elloffte Capitel.

OCh thå the komo in moot Hierusalem till Bethfage, och Betaniam vidh olioberghit, vthsende han twå vthaff hans läryungar, och sadhe til them, Gåår fram j byyn som före idher är, och strax j kommen ther in, warden j finnandes en fola bunden, ther än nw ingen menniskia vppå sitit haffuer, löser honom, och leedher till mich, och om någhor sägher till idher, hwij gören j thetta? Sägher ath herren behöffuer honom, och thå skal han strax senda honom hijt, Så gingo the bort, och funno folan bunden vtan för dörena j vägamotith, och löste honom, och somlighe som ther stodho sadhe till them, Huad gören j ath j lösen folan, Thå sadhe the till them som Jesus haffde budhit them, och så lotho the betemma them, och the leedde folan till Jesum, och kastadhe sine clädher på honom, och han satte sigh ther vppå, Och monge breedde sine clädher på väghen, och somlighe skåro qwistar vthaff trään, och ströödde på väghen, och the ther före gingo och the ther efter gingo, ropadhe och sadhe, Hosanna wälsignadh ware then som kommer j herrans nampn, wälsignadh ware thet wårs fadhers Dauidz rike som kommer j herrans nampn, hosanna j höghdene.

	Och thå herren inkom vthi Hierusalem, gick han in vthi templet och besågh all ting, och när thet leedh ååt afftonen, gick han vth till Betaniam medh the tolff, Och daghen ther effter thå han gick vth frå Betania, hungradhe honom, och fick see itt fikonaträä ther longt j frå som löff haffde, tijt kom han ath han till ewentyrs motte finna ther någhot vppå, och thå han kom tijt, fan han ther intit annat än löfwith, ty thet war icke thå tijdh till fikon, Och Jesus swaradhe och sadhe till fikona trädh, äthe aldrich någon här effter fruct vthaff tigh till ewogh tijdh, och hans läryungar the hörde thet.

	Och komo the till Hierusalem, och Jesus gick in vthi templit, och begynte vthdriffua them som sålde och köpte j templit, och förstörte weslarennes bordh, och theras stolar som duffwor sålde, och stadde icke till ath någhon baar sin tygh genom templit, och lärde han och sadhe them är icke scriffuit, Mit hws skal kallas bönahws allo folkeno?, men j haffuen giordt thet till en röfware kulo.

	Och the scrifftlärde och öffuersta presterna fingo thet höra, och begynte sökia effter hurw the skulle förgöra honom, ty the fructadhe honom, effter thet ath alt folkit förundradhe på hans lärdom, och thå afftonen

[‡‡ 30b]
kom, gick Jesus vthwr stadhen, och om morgonen gingo the ther fram om, och sågho fikona trädh förtörkat wara in till roothen, Thå kom Petrus thet j hogh och sagde, Mester, Sy, thet fikone trädh som tw bannadhe thet är förtörkath, Jesus swaradhe och sagde till them, haffuer troona till gudh, Sannerligha sägher iach idher, ath hoo som helst sagde till thetta berg, löfft tich hädhan och kasta tich j hafuet, och han twifladhe intit j sitt hierta, vtan trodde så skee skola som han sagde, honom skal skee alt thet han sägher, för then skul sägher iach idher, ath alt thet j bidien j idhra böner, troon ath j fåån thet, och thet skal skee idher, Och när j stån och bidhien, förlåten om j någhot haffuen emoot någhrum, på thet ath idhar fadher som j himmelen är, skal förlåta idher idhra synder.

	Och som the komo åter till Hierusalem och han gick j templit komo till honom the öffuerste presterna och the scrifftlärdhe, och the ålderßmen, och sagde till honom, Vthaff hwars vällogheet gör tw thetta, och hoo hafuer gifuit tigh thenna vällogheet ath tw thetta göra skal? Jesus swaradhe och sagde till them, Jach will och någoth spöria idher, swaren mich, och så will iach säya idher medh hwars vällogheet iach thetta gör, Joannis döpelse, war thet vtaff himmelen eller vthaff menniskior?, Swaren mich, och the tenkte vidh sich och sagde, Säye wij vthaff himmelen thå sägher han, hwij trodden j honom icke thå?, haffde the och sagt vthaff menniskior, räddes the för folkit, ty alle haffde Joannem ther före ath han sannerligha war en prophete, och såå swaradhe the säyandes till Jesum, wij wethe thet icke, Swaradhe Jesus och sagde till them, Jcke heller will iach säya idher vthaff huad vällogheet iach thetta gör.
		Tolffte Capitel.

OCh han begynte tala them till j lijknilse, En man plantadhe en wijngårdh, och gärde ther om kring en gård, och grooff en wijngroop, och bygde itt torn, och leegde honom vth wijngårdzmannom, och foor så vth j främande land, och thå rätta tijdhen war sände han sin tienare till wijngårdzmennena, ath han skulle anamma aff wijngårdzmennena vthaff wijngårdzens fruct, men the togho honom, och slogho honom, och sende honom heem igen blottan, Ååter sende han till them en annan tienare, then stenadhe the, och slogho honom huffwudith sönder, och senden heem igen försmäddan, och åter sende han en annan, then dråpo the, och monga andra, somligha hudhflengde the, och somligha dräpte the.

	Så haffde han en nw en son then han käär haffde, honom sende han och till them på thet sijßta, säyandes, the haffua jw ena försyn för min son, men thenne wyngårdzmennener sadhe emellan sigh, thenne är erffwingen, kommer och låther oss dräpa honom, och arffwodelen wardher wåår, Så togho the honom och dråpo honom och kastadhen vthwr wijngården, Huad skal nw wijngårdz herren göra? Han skal komma och förgöra wijngårdzmennenar, och få wijngården androm, haffuen j icke läsit thenne scrifften, Then stenen som bygningißmennenar bortkastadhe han är worden en huffwudh steen j hörnet, aff herrenom är thetta giordt, och thet är vndersamt för wår öghon, Och the sökte effter ath gripa honom, men the räddes för folkit, ty the förstodho ath han sagde then lijknelsen

[‡‡ 31a]
om them, Så gaffuo the honom vthöffuer, och gingo sin wägh.

	Och sände the til honom noghra vthaff the phariseer och the Herodianer ath the skulle begripa honom j orden, Thå the kommo sadhe the till honom Mestar wij wethe ath tw äst sanfärdigh, och sköter ingen, ty tw seer icke effter menniskernes anßeende, vthan lärer gudz wägh j sanning, är thet och rätt ath man giffuer keisarenom skatt eller ey?, skulom wij giffuan eller icke geffuan?, Men han förstood theres scrymtan, och sadhe till them, Hwij fresten j mich?, Tagher hijt peningen ath iach må see honom, och the båro honom fram, thå sadhe han till them, huars beläthe och offuerscrifft är thetta?, Sadhe the till honom, keysarens, Thå swaradhe Jesus och sadhe till them, Giffuer keysaren huadh keysaren tilhörer, och gudhi thet gudhi tilhörer, och the förwndradhe påå honom.

	Så komo the Saduceer til honom, Hwilka säya ath ingen vpstanddilse är, och sporde honom säyandes, Mester Moses haffuer scriffuit oss, om noghen mandz brodher döör, och låther hustru effter sigh, och låther inghen barn effter sigh, thå skal hans brodher tagha hans hustru och vppwäckia sinom brodher sädh, Thet woro siw brödher och then förste toogh sich hustru, och han bleeff dödh, och leeffde ingen sädh effter sigh, och then andre toogh henne och bleff dödh, then ey heller leeffde sädh effter sigh, och then tredie samalunda, så ath siw togho henne, och leeffde doch ingen sädh, sijßt aff allom dödde och hustrun, Huilkens theras hustru skal hon nw wara j vpstondelsen thå the skola vppstå igen? ty siw hadhe hafft henne till hustru, Swaradhe Jesus och sadhe til them Faren j icke ville ther åff ath j icke weten scriftena ey heller gudz krafft?, för ty thå the vppståndna ära aff dödha, tagher icke man sich hustru och ey heller hustru giffues manne, vtan the äro så som änglanar som j himmelen äro, men om the dödha ath the warda vpståndandes, haffuen j icke läsit j Mosi book, hurwledis gudh taladhe medh honom j boskanom säyandes Jach är abrahams gudh, och Jsaacs gudh och Jacobs gudh, han är icke the dödhas gudh, vthan theres som leffua, Saa faren j nw mykit wille.

	Thå gick en fram vth aff the scrifftlärde, then ther på hördt hadhe, ath the till hopa disputeradh hadhe, och hadhe seet aht han hadhe wäl swarath them, och spoorde honom till, Huilkit är thet yppesta aff allom bedhordomen?, Jesus swaradhe honom, Thet yppersta aff all bodhorden är thetta, Höör Israel, herren wår gudh är allena herre, och tw skalt älska thin herra gwdh vthaff alt titt hierta, och vthaff alla thina siäl, och vthaff all thin hogh, och vthaff alla thina makt, thet är ypperste bodith, Och thet andra är tesso lijkt, Elska thin nästa som tigh sieluan, jntit annat bodh är större än thenna.

	Och then scrifftlärde sadhe till honom, Mestar tw haffuer all rätt sagt medh sanningen ath gudh är een, och ingen annan är förutan honom, och ath elska honom vthaff alt hierta, och vthaff alt fförstånd, och vthaff alla siäl, och vthaff alla makt, och elska sin nästa som sigh siälff, thet är meer än all bränne offer och offer, Thå Jesus sågh ath han wijsligha swaradh hadhe, sadhe han till honom, Tw är icke långt j ffrå gudz rijke, Och sidhan toorde ingen ffrågha honom.

	Och swaradhe Jesus och sadhe lärendhes j templit, Hwrw säya the

[‡‡ 31b]
scrifftlärde Christum wara dauids son?, för ty dauid genom then hälgha andha segher, Herren sadhe till min herra, sitt på min höghra hand till täss ath iach haffwer satt thina owener, tigh till en fotapall, Så kallar nw dauid honom herra, hwadhan är han thå hans son?, Och en stoor deel aff folkith hörde honom gerna.

	Och sadhe han till them j sin lärdom, Wacten idher för the scrifftlärda, the gå gerna j sidhom klädhom, och låta gerna helsa sigh på torghit och sitia gerna främst j församlinganar, och främst vidh bordhit, huilka ther vppäta änkiors hws förebärandes longa böner, thenne få testa swårare fördömilse.

	Och satte Jesus sigh twärt emoot offerkistona och sågh vppå hwruledhes folkit lagde penningar j kistona, och monge rike lagde mykit in, och en fatigh änkia kom och lagde in twå skärffwar, thet war en penning, Thå kalladhe han sina läriungar till sigh, och sadhe till them, Sannerligha sägher iach idher, ath thenna fatigha änkian, laghde meer in j kistona än alle the andre som ther inlagde, for ty alla som inlagde, the lagde vthaff thet them owerlop, män hon inlagde vthaff hennes fatighdom alt thet hon hadhe alla sina näring.
		Trettonde Capitel.

OCh thå han gick vthaff templit, sadhe honom en vthaff hans läryungar, Mestar see hurudana stenar, och hwrwdana bygning, Jesus swaradhe och sadhe till honom, Seer tw thenna stora bygningar, en steen warder icke qwarliggiandes på then andra, then icke aff broten wardher.

	Och thå han satt på oliebärgith twärt emoot templit, frågadhe honom heemligha Petrus och Jacobus och Joannes och Andreas, Sägh oss när thetta skal skee?, och hwadh tekn är ther till, när thetta skal alt fulbordas, Swaradhe Jesus och begynte säya, Seer till ath inghen idher bedrägher, ty monge warde kommande j mitt nampn säyandes, Jach är Christus, och the skola bedragha monga.

	Men när j få höra örligh och örlighs rykte, waren icke bedröffwadhe, ty thet motte skee, men thet är icke strax enden, thet warder wppresande thet ena fölkit emoot thet andra, och thet ena rikit emoot thet andra, Och jordbäwning skal warda monga stadz, och hunger och bedröfwilse skola warda, thetta är begynnilsen til widhermödhon.

	Men taghen j idher wara, ty the skola öffuerantwarda idher in på rådhwsen, och in vthi the synagogor, och j warden slagne, och framdragne för förstar och konungar för mina skull, till itt vitnesbyrd öffuer them, Och Euangelium moste först predicat warda för alt folk.

	När the nw dragha idher fram och öffwerantwarda idher, tenker intet framföre ååt, hwadh j skolen säya, vtan hwadh idher ingiffwit wardaer j samma stvnden thet taler, ty thet ären icke j som talen, vtan then helge ande, och warder then ena brodhren öffwerantwardandes then andra j döden, och fadhren sonen, Och sönenar skola falla föreldrena emoot, och hielpa till ath dödha them, Och j skolen warda förhatadhe aff allom för mitt nampn skull, men then som härder in till ändan han warder saligh,

[‡‡ 32a]
	Men thå j fåån see then ödehligha förstyggilsen ther aff saght är genom prophetan Daniel stondandes ther som icke tilborlighit är, then thet läss, han förstå thet, The thå äro vthi Judee landit the flye vppå berghen, men then ther är vppå takith han gå icke nidher j hwsit, och gå icke in till ath tagha nogoth vthur sitt hws, Och then som är på åkren han wände icke om igen till thet han haffuer till baka latit till ath tagha sine klädher, Wee them som haffwandes eller deggiandes äro j the daghar, men bedher ath idher flökt icke skeer om wintren, ty ath j the daghar wardher sådana bedröffwilse ath slijk haffuer icke warith j frå creaturens begynnilse then gudh skapath haffuer in till nw, och ey heller wardher, Och hwar herren icke hadhe förkortadh the daghar, hadhe intit köt wordhit salight, men för the vth koradhe skull som han wth koradh hadhe förkortadhe han dagharna.

	När thå noghor wille säya till idher Sy här är Christus Sy han är ther, troon thet intit, ty falska christi och falske propheter warda sigh vphäffwande, och the skola göra teekn och wijdhunder till ath bedrägha (ja om mögheleghit wore) them ther vthkoradhe äro, men taghen j idher till wara, sy iach haffwer sagt idher all ting fram före.

	Ytermera j the daghar effter then bedröwilsen, skal solen förmörkias, och månen skall icke giffwa sitt sken, och himmelsens stiernor warda nidher fallandes, och himblanas kraffter skola bäffua, och thå skola the få see menniskionne son kommandes j skyn medh stoor makt och herligheet, och thå wardher han sendandes sina änglar till ath försambla hans vthkoradha frå fyra wädher nedherst j frå iordhenne och öffuerst vpp j himmelen.

	Lärer vthaff fikona trädh een liknilse, När tess quister är kleen och begynnar bära löff så weten j ath sommaren är när, Sammalunda och när j seen thetta skee, så wether ath thet är när för dörena, Sannerligha sägher iach idher, ath thetta slectit skall icke förgååß, förra än alt thetta skeedt är, Himmel och iordh warda förgongandis, men min ordh warda icke förgongande, Men om then daghen eller then stunden wet inghen, icke änglanar som j himmelen äro ey heller sielffwer sonnen vtan fadheren allena.

	Wacthen idher vaken och bedhen, ty j weten icke när tijdhen är, Så som en man then ther wandrar j fremmande land, och haffwer öffwergiffwit sitt hws, och fått sina tiänara sina äghodelar, och hwariom och enom sitt arbete, och haffwer bwdhit dörawaktarenom ath han skulle waka, Waker för then skull, ty j wethen icke när hwßherren kommandes warder, antingen om afftonen, eller midhnatz tijdh, eller j hönßgäldhen, eller j daghningen, ath om han kommer hasteligha, icke skall finna idher soffwandes, Nu, hwadh iach segher idher, thet sägher iach allom, waker.
		Fiortonde Capitel.

[‡‡ 32b]
TWå dagha ther effter instundadhe påscha och the sötabrödzdaghar, och the öffuerste presterna och the scrifftlärde söchte effter hwrw the kunde swikligha få fatt på honom, och dödha honom, Men the sadhe, Jcke om högtidhes daghen, ath itt vplop icke skeer j blandt ffolkit.

	Och thå han war j Bethania j then spetälske Symons huse, widh han sat til bordh, kom en qwinna haffwandes itt glaass medh oförfalskat och kosteligh nardus smörielse, hon bröt glasit sönder, och vthgöt thet på hans huffwdh.

	Så woro ther nogre som thet mistykte vidh sigh sielffua och sadhe, Hwar effter förspilles thenne smörielsen?, för ty thet motthe wäl warit såldt meer än för tryhundradhe peningar, och giffwas fattighom, och läto illa på henne.

	Thå sadhe Jesus, Later henne medh fridh, hwi ären j henne ansinnoghe?, hon haffwer giordt ena godha gerning emoot mich, ty j haffwen altijdh fattigha när idher, och när som helst j wilien, kunnen j göra them till godho, men mich haffwen j icke alltijdh, thet hon kunde thet giorde hon, hon är föreåt kommen ath smöria min likamme till begraffning, Sannerligha sägher iach idher, Hwar thetta ewangelium predicat wardher vthi heela werldhen skall och thetta som hon giorde sagt wardha, henne till åminnilse.

	Och Judas Jscariot en vth aff the tolff gick bort till the öffwerste presterna, på thet ath han skwlle förrådha honom them j hender, När the thet hörde wordo the gladhe, och loffwadhe honom ath the wille giffwa honom penninga, och han söcte hwrw han lämpeligest honom förrådha kunde.

	På första sötzbrödz daghen thå man offradhe påschalambith, sadhe hans läryungar till honom, Hwar will tw ther wij skole gå och redha till ath tw äther påschalambith?, Och han fram sende twå vthaff sine läryungar, och sadhe them, Går in j stadhen och ther möter idher en man bärandes ena kruko watn, fölier honom effter, och hwar han ingår sägher hwßbondanom, Mestaren later säya tigh, Hwar är gästahuseth, ther iach medh minom läryungom kan äta påschalambith? Och han wardher idher wisande en stoor saal breddan och tillpyntadhan, ther reedher till före oss, Och hans läryungar gingo vth och komo in j stadhen, och funno som han them sagt hadhe, och tillreedhe paschalambith.

	Thå nw afftonen wort, kom han medh the tolff, och vidh the såto till bordz och åto, sadhe Jesus Sannerligha sägher iach idher, En vthaff idher som äther medh mich, han wardher mich förrådhandes, Men the begynte wara illa till fridz och sadhe till honom hwar för sigh, är thet iach?, Och then andre, är thet iach?, Han swaradhe och sadhe till them En vthaff the tolff then som tagher j fatith medh mich, Ja menniskionne son wardher gåendis såsom scriffuit är om honom, men wee then menniskionne genom huilken menniskionne son wardher förrådder, the menniskionne wore bätre ath hon icke wore född.

[‡‡ 33a]
	Och widh the åto, toogh Jesus brödit, och thå han wälsighnadh hadhe, brööt han, och gaff them och sadhe, Taghen, äten, thetta är min lekamen, Och toogh han kalken, Och thå han tackadh hadhe gaff han them, och the drucko ther vthaff alle, och sadhe han till them, Thetta är min blodh tess nyia testamentzens, hwilken för monga vthgiwtes, Sannerligha segher iach idher, Här effter wardher iach ecke drickandes vth aff vijnträs fruct, in till then daghen ath iach thet drickandes wardher nytt j gudz rijke, Och thå the hadhe hollit loffsongin, gingo the vth på olieberghit,

	Och sadhe Jesus til them, J alle warden lidhandes förargilse för mina skull j thenna natten, för ty thet är scriffwit, Jach warder slåendis heerdan, och fåren warde förskingrath, men thå iach är vppstonden j gen, vill iach gå fram före idher vthi galileam, Thå sadhe petrus till honom, Om the än alle förarghadhes, icke skal iach görath, Sadhe Jesus till honom, Sannerligha sägher iach tigh, ath j dagh j thenna natt förra än hanen haffuer twå resor galith, warder tw tree resor mich försakande, Thå sadhe han än thå ytherlighare, Ja, skulle iach än döö medh tigh, icke skal iach försaka tigh, Sammalunda sadhe the och alle.

	Och the kommo på then platzen som kalladhes getsemani, och thå sadhe han till sina läriungar, Sither här så lenge iach gåår aff sidhes till ath bidia, Och så toogh han medh sigh Petrum och Jacobum och Joannem, och begynte till ath förskräckias och engzslas, och sadhe till them, Mijn siäl är bedröwadh alt in till dödhen, bliffwer här och waken, Och han gick litith fram bäther och föll nidher på iordena och badh, ath om möghelighit wore skulle then stunden vndtgå honom, och sadhe, Abba fadher, all tingh äro tigh möghelighen, vmdragh mich thenne drycken, doch icke hwadh iach will vtan thet tw will.

	Sedhan kom han och fan them soffwandes, och sadhe till Petrum Simon soffwer tw?, kunde tw icke waka ena stund?, waken och bedhen, ath j icke kommen vthi frestelse, Anden är viliogh, men kötit är swaght, Och så gick han åther bort åff sidhes ath bidia, och taladhe samma oordhen, Och thå han kom igen, fan han them åther soffwandes, förty theres öghon wåro tung, och the viste icke hwadh the honom swara skulle, och han kom tridhie gongen och sadhe till them, Ja soffwer nw och hwilen idher, thet är noogh, stunden är kommen, sy menniskionnes son warder öffuerantwardat vthi syndares hendher Ståår vpp, läth oss gåå, sy, then ther förrådher mich han är här hart när.

	Och strax medh samma oordhen steegh Judas fram, then ther en war vthaff the tolff, och medh honom itt stoort tall folch medh swärdh och staffrar frå the öffwersta presterna och frå the scrifftlärda och frå the åldersmän, Så hadhe then som förrådde honom giffwit them itt teekn, säyandes, Hwilkin som helst iach kysser then äreth, tagher fatt på honom, och fören honom warligha, Och som han kom trädde han hasteligha fram till honom och sadhe till honom, Mester Mester, och kyste honom, Thå båro the hender på honom och gripo honom Men en vthaff the ther när stodho, droogh sitt swärdh vth och sloogh öffuerste prestens tiänare, och hög honom örath vthaff.

[‡‡ 33b]
	Och swaradhe Jesus och sadhe till them, så som till en röffuare ären j vthgångne medh swärdh och staffrar till ath gripa mich, Jach hafuer hwar dagh warith när idher j templet och lärdt, och j tooghen intit fatt på mich, män thetta skeer på thet ath scrifftenar skola fulboordas, Och läriunganar gåffuo honom thå alle vthöffwer, och flydde, Men en vnger man folgde honom, klädder på blotta kroppen vthi jtt lijnklädhe, och vnge men gripo honom, men han looth fara lijnklädhit och kom vndan frå them naken.

	Så leedde the Jesum till then öffwersta presten, och medh honom försambladhes alle öffuerste presterna, och the åldersmän och the skrifftlärde, Och Petrus folgde longt effter honom, till tess han kom vthi then öffuerste prestens förpalatz, och satte sigh j bland tiänarena vidh eldhen och vermade sigh.

	Men the öffuerste prestenar och hela rådhit sökte effter vitne emoot Jesum, ath the motte lata dödha honom, och kunde doch ingen finna, förty monge hadhe burith falsk witne emoot honom, doch giorde theres vithnesbyrd icke fyllest, Thå stodho noghre vpp, och båro falskt vitnisbyrdh emoot honom, och sadhe, Wij hördom honom säya, Jach will nedherslåå thetta templet som är med hender vppbygt, och j tre daghar will iach sätia itt annat vpp jghen, vtan hender vppbygt, Och theras vitnesbyrdh giorde än thå icke fyllest.

	Thå stood then öffuerste presten vpp j blandt them, och fråghadhe Jesum säyiandes, Swarar tw intet?, Hwadh witna thenne emoot tigh? Men han tijgdhe, och swaradhe platt intit, Ååther sporde then öffuerste presten, och sadhe till honom, äst tw Christus then wälsighnadhes son? Jesus sadhe, Jach är så, och j skolen få see menniskionnes son sitiandes på crafftenes höghra sidho, och kommandes j himmelens sky, Thå reeff then öffuerste presten sin klädher sönder, och sadhe, Hwadh behöffue wij nw mera vitne? J hörden gudz hädhilse, hwadh synes idher? Thå fördömde the honom alle ath han war saker till dödhen, och somblighe begynte till ath spotta på honom och förtäckia hans ansichte, och slå honom medh näffuanar, säyandis till honom, Spåå til, Och tiänarena kindpustadhe honom.

	Och Petrus war nidhan til j förpalatzit, ther kom en öffuerste prestens tienista quinna, och thå hon sågh Petrum vermande sigh, sågh hon på honom och sadhe, Wast tw och medh Jesu nazareno? Thå nekadhe han och sadhe, Jach kenner honom intit, ey heller weet iach hwadh tw sägher, Och så gick han vth j förhusit, och hanen gool, Och quinnan sågh honom igen, och begynte säya till the ther när stodho, Thenne är vthaff them, Thå nekadhe han åther, Och litit ther effter, taladhe the åther till Petrum som när stodho, Sannerligha äst tw vthaff them ty tw är och en galileesch man, och titt måål lydher ther effter, Thå begynte han till ath förbanna sich och swäria, Jach kenner icke thenna mannen ther j om talen, och åther gool hanen, Thå begynte Petrus dragha till minnes thet oordith som Jesus hadhe sagt till honom, förra en hanen haffwer galith twå reesor, skall tw försaka mich tre resor, och begynte till ath gråta.
		Femtonde Capitel.

[‡‡ 34a]
OCh strax j daghningene höllo the öffuersta presterna råådh medh the åldersmän och medh the scriftlärda och medh hela rådith, och bundo Jesum och leedde honom bort och antwardadhe honom Pilato, Och Pilatus frågadhe honom, äst tw then Judha konnungen? Thå swaradhe han och sadhe till honom, Tw sägher thet, Och öffuerste presterna beklagadhe honom om mong ting, Thå frågadhe åther Pilatus honom och sadhe, Swarar tw intitt? see hurw mong stycke the witna på tich?, Men Jesus swaradhe sedhan plat intit, så ath Pilatus förundradhe sich.

	Så plägadhe han j påschahögtidhenne giffua them en fonga löß then the hälst begäradhe, Så war ther thå en benemd Barrabas, som gripen war medh somligha ther vplop giordt hadhe, och hadhe vthi vplopit bedriffuit itt drååp, Thå gick folkit vpp och begynte bidia ath han skulle göra them som hans plägsidh altidh war, Swaradhe Pilatus säyandes, Wilien j ath iach skal idher öffuergiffua then Judha konnungen?, ty ath han wiste ath the öfuerste presterna vthaff awundh hadhe öffuerantwardat honom, Men öfuerste presterna eggiadhe almoghan ath han heller skulle giffua them Barrabam lööß.

	Pilatus swaradhe åther och sadhe till them, Huad wilien j thå ath iach skall göra honom then j kallen Judha konnungen?, Thå ropadhe the åther, Corßfest honom, Pilatus sadhe till them, Huad haffuer han thå illa giordt, Thå ropadhe the en thå fastare, Corßfest honom, Så wille tho Pilatus göra folkena fyllest, och öffuergaff them Barrabam, och hudhflengde Jesum, öffuerantwardandes sidhan till ath Corßfestas.

	Thå leedde krigßmennena honom bort vthi rett hwsit, och kalladhe till hopa hela rootan, och clädde honom vthi purpur clädhe och wridho till hopa ena crono aff törne, och satte på honom, och begynte till ath helsa honom, Hel Judha konnung, Och slogho hans huffwudh medh en röör, och spottadhe på honom, fullo på knä och bådho till honom.

	Och när the hadhe så begabbadh honom, affclädde the honom vthwr purpur clädhet och inclädde honom vthi sin eghen clädher, och leedde vth honom till ath corßfestan, Thå twingadhe the en man som ther fram gick benempd Simon Cirenensis Alexandri och Ruffi fadher, then vthaff markena inkom, ath han motte dragha hans kors, Och the ledde honom på thet rumeth Golgatha, thet är om man thet vthtydher på huffwudh skalla platzen, och the gåffuo honom bemirrat wijn til ath dricka men han toogh thet intit till sigh.

	Och när the hadhe korßfest honom bytte the hans clädher kastandes lot på them, huad hwar få skulle, och thet war tridhie timen på daghen, och the korßfeste honom, och öffuerscrifften vthaff hans saak war scriffwen offwan till, Judha konnunger, Och the korßfeste medh honom twå röffware, en på hans höghra, och then andra på hans wenstre sidho, och så bleeff scrifften fullbordat som sägher, Jbland ogerningenes men vorth han reknath.

	Och the som gingo ther fram om, hädde honom, och riste theres huffwudh och sadhe, Twy tigh, skönligha slår tw om kwll templet och j tree daghar vpbygger thet, Friya tigh sielffuan, och stijgh nedher vthaff korsith, Sammalunda och the öffuerste presterna giorde spee vthaff honom emellan sigh medh the scrifftlärdhe och sadhe, androm hafuer han

[‡‡ 34b]
hulpit, sigh sielffuan kan han icke hielpa, Christus then Jsraels konnung stighe nw nedher aff korsit, ath wij motte thet see och troo, Och the ther korßfeste woro medh honom försmädde honom.

	Thå then sätte thimen kom, wart itt mörker vthöffuer thet hela landit in till nyionde thiman, Och j nytonde thiman ropadhe Jesus medh högha röst säyandes, Eloi eloi, lamazabactani, thet är vth tydt, Min gudh hwij haffuer tw öffuergiffwit mich?, Och somlighe the ther när stodho och hörde thet, sadhe, Sy, Heliam kallar han, Så lopp en till medh en swamp vpfyltan medh ätikio, then satte han på ena röö, och rekte honom vpp till ath dricka och sadhe, Holdt, lat see om Helias kommer till ath tagha honom nedher.

	Thå ropadhe Jesus medh högha röst och gaff vpp andan, Och tempelduken remnadhe j tw styckie frå öffwerst och nedher j genom, Thå höffwidzmannen som stoodh ther när fram före honom sågh ath han medh itt sådant roop gaff vpp andan, sadhe han Sannerligha war thenne man gudz son, Och woro ther qwinnor langt j frå ståndandes, skodhandes ther vppå, jblandt huilka war Maria Magdalene och Maria litzle Jacobs och Jose modher, och Salome, huilka och mädhan the woro j Galilea landit hadhe folgt honom, och tient honom, och monga andra som medh honom vpfarit hadhe till Hierusalem.

	Thå afftonen kom, effter thet war tillredhilse daghen then som gåår före Sabbatz daghen, kom Joseph bördugh aff then stadhen Arimatia en ärligh rådherre, then och förbidde effter gudz rijke, han toogh sigh dristugheet till och gick in till Pylatum, och beddes vthaff honom Jesu lekamen, Thå förundradhe Pylatus ath han all redho war dödh, och kalladhe till sigh höffwitzmannen, och fråghade om han lenge sidhan dödh war, och thå han thet så förstondith hadhe vthaff höffwidzmannenom, gaff han Joseph lekamenen, och han köpte it linnedh clädhe, toogh honom nedher och swepte vthi linneclädith och lagde nedher vthi ena graff som vthhuggen war vthi itt hellebergh, och veltradhe til en steen för graffwenes dör, Men Maria magdalene, och Maria Jose sågho till hwart han lagdes.
		Sextonde Capitel.

OCH thå sabbatz daghen framgongen war, gingo Maria magdalene, och Maria Jacobi, och Salome, och köpte wälluktandis krydder, på thet ath the skulle komma och smöria honom, Och på then ena sabbatz daghen komo the till graffwen ganska bittidha thå solen redho vpgick, och sadhe emellan sigh sielffwa Hoo skall affweltra oss stenen frå graffwennes dör?, och thå the sågho till, sågho the steenen wara affweltradhan, then ganska stoor war, och när the ingongne woro vthi graffwen, sågho the en vng man sitiandes på högra sidhon cläddan vthi herlighit hwit clädhe, och the wordo förfäradhe.

	Thå sadhe han till them, Warer icke förfäradhe j söken Jesum aff Nazareth som korßfester war han är vpstonden, han är icke här, Sy rumeth ther the hadhe lagt honom, men gåår bort och sägher hans läryungar och Petro, ath han gåår fram före idher vthi Galileam, ther skolen j få see honom, så som han idher sagt haffuer, Och the gingo hasteligha ther vth, och flydde j frå graffwen, ty them war

[‡‡ 35a]
beffwing och hepenheet på kommen, icke heller sadhe the noghot för noghrom, ty the räddes.

	Thå Jesus vpståndit hadhe om morghonen på första Sabbatz daghen, syntes han först Marie Magdalene vthaff huilka han vthdriffwit hadhe siw dieflar, hon lopp bort och bodhadhe them som plägadhe wara medh honom, the ther söryandes och gråtandes wåro, När the hörde ath han war liffuandes och war seedder vthaff henne troodde the intit, Ther effter thå twå vthaff them wandradhe vth ååt landzbygden, syntes han them vthi en annor skapilse, och the gingo bort och bodadhe thet them androm, och the troodde icke heller them.

	Sidhan när the elloffua såto till bordz syntes han them, och förkastadhe them theres otroheet och hiertans hardheet ath the icke troodt hadhe them som hadhe seet honom wara vpståndnan, och sadhe til them, Gånger vthi hela werldhen och prediker euangelium allom creaturom, Then ther troor och bliffuer döpt han skall wardha salig, Men then ther icke troor han skall wardha fördömder.

	Them som troo wardha thenna teeknen effterföliande, Genom mit nampn wardha the vthdriffwande dieflanar, the warda talande medh nyia tungor, the warda fördriffuandes ormar, och om the dricka noghot thet dödhelighit är, wardher them thet intit skadhandes, på the kranka skola the leggia theres hender och så wardher thet bätre medh them.

	Thå nw herren Jesus medh them taladh hadhe, wort han vptaghen j himmelen, och är sitiandes på gudz höghre sidho, Men the gingo vth och predicade alle stedz, och herren werkadhe medh them, och stadhfeste oordhen medh effterföliande teekn.
		Enden på Sancti Marci Euangelio.