Title: Men en part mena [B] at han fick Stocholm in på then daghen, och bödh för then skull vppå at han skulle hallas heligh, Thå konu
Author: Lars-Olof Delsing
Company: Nordiska språk

Men en part mena [B] at han fick Stocholm in på then daghen, och bödh för then skull vppå at han skulle hallas heligh, Thå konung Karll til Stocholm kom brende han vtaff bådha malmanar, ty han wente bestalning, Men Erchebispen kom och offörtöffuat draghandes effter honom och bestallade honom, och woro thå ingha som honom wille giöra någhon vndsettning, Och effter thet han sågh at Erchebispen och the medt honom woro hade taghit sakenne så före, at the wille gå thet ighinom, fruchtade han och at borgharenar i Stocholm icke skulle stå faste med honom effter thet alt landet wende sigh honom i frå, Ther före bestelte han om sitt gull och silff thet han ganska mykit hade, thet besta han kunde, gaff sigh så hemligha om natta tijdh till siöös, och tridhie daghen [198] ther effter war han i Dantzik, togh ther leydhe och bleff ther i siw åår, Och hade han en dråpligh skatt med sigh, Och lånte han the Prytzska herranar, ena stoora summo gull, och fick ther noghor fäste i pant, huilken han doch inthet behalla kunde, för then feyde skull som ther i landet war, Och rymde han i frå Stocholm widh Sancti Matthie tijdh, Effter Christi byrd fiorton hundrat siu och fämtyio åår, sedhan han hade i niyo åår konung warit. Och thå konung Karll bortrymder war kommo in i landet ighen biscop Benct i Skara, her Moens Green, her Ture Turesson, Götzstaff olsson, Giöstaff Laurentzsson, och monge flere som för konung Karls wredhe til konung Christiern flydde woro.
	Thå nw konung Karll flydder war, hade Erchebispen fögha nödh til at få Stocholm in, Ty the woro tuedrechtige ther inne, Och Olaff Drake war höffuitzman både öffuer slott och stadh, på konung Karls wegna, och en månat ther effter fick Erchebispen slottet in, Hade så strax bodh till Gotland effter her Olaff axelsson, The skickade så myndig bodh til konung Christiern, Och medhan han giorde redho, foor Erchebispen kring om landet och dachtingade med böndernar, och fick all slotthen in, förvthan Calmarne, som her Giöstaff Karlsson inne hade, Och lät inthet Erchebispen sigh bekomma thet för bönderna, at han wille haffua konung Christiern her in, Ty then menige man i landet hade thet inthet samtycht, effter thet han hade giort så mykin skada her in på landet och war rikesens hätzska fiende, Men förra än någhor wiste ther ith ordh vtaff thå war han widh Pingxdagha tijd i Diura haffn, medt en ganska stoor skipz flotta, och lät gå för rychte at konung Karll hade sålderat ganska mykit folk, och actadhe sig her in ij rijkit, till at skinna och brenna, och för then skull war han kommin at sådana affwäria, Men Erchebispen och the andra som thetta medt honom bedriffuit hade, vptecknade någhra articlar, huilka konung Christiern besegla skulle, Och så wille the haffua honom för theres herra och konung, Samma articlar woro tilförenne sende till Kiöpmannahaffn, och hade ther wordet förseglade, the sendes åter nw til [199] konungen och wordo vtan all geensäyelse strax beseglade, Och the woro så lydhande först, Han skulle halla altt rikit widh Sueriges lagh, priuilegier och godha gambla sidhwänior, Item ingens jordha godz som i thet ena rijket bodde skulle i thet andra förhindrat warda, Item thet han hade borta i frå Sueriges Crono skulle han låta strax komma ther til ighen, Item the Suenske skulle haffua theres frij tiltalan i rätgång om Gotland, och tollen widh Bahuus förhandlas och affrettas, Item han heller hans förstinno heller någhor på theres wegna skulle icke kiöpa eller panta noghot iordha godz til Cronona heller sigh, för ty ther med förnidhras ridderskapet och frelset, och förminskas rikesens tienest, och är ther aff tillförenne vpkommin stoor ouilie emellan herskapet och frelset, Item han skulle icke förpanta heller til återlösn bortgiffua rikesens slott, land heller lään, Item han skulle icke leggia någhon olagha tunga på rikesens inbyggiare, Så foor thå Erchebispen vth til konungen och lät tagha honom medt procesz in i Stadhen än thå han lijthen tidh til förenne hade stått på burspråket i Stocholm och vppenbarligha vthloffuat at han icke wille tagha någhon främande herra her in i riket.
	På S. Johannis Baptiste dagh vthwaldes konung Christiern i Stocholm til Sueriges konung, foor strax til Vpsala, hyllades widh Morasteen, aff them som thå kunde tilstädhes wara, och på S: Pedhers och S: Påuels dagh bleff han Crönter i Vpsala, och hade han Suerige inne så lenge konung Karl war i Dantzick, och stodh landet vnder hans regemente wel, medh thet första, sedhan begynte thet förwandlas, Och lät han vthkora sin son Junkar Hans til konung effter sigh, Så her i Suerige som han tilförenne hade läthit honom vthkora til konung til Danmark och Norige, Her Ture Turesson giorde han til rikesens marsk, och antwardade honom Stocholms slott, Och altt thet gull och silff som konung Karl hade fåt munkanar i Stocholm til göme i godha troo, thet rogde the, och läte konung Christiern få. Anno domini Mcdlxij war Påuans legat Marinus benemd her i riket med Romare afflat, och församblade [200] her monga peningar, Och aff alt thet han her försambladhe, togh konungen halffparten, ty han sade sigh och skola offta föra örligh emoot Christenhetennes fiender Rysserna,
	Thå nw konung Christiern i någhor åår regerat hade, begynte han leggia monga nyia skatter på landet, then ena effter then andra, och alle the som noghra peningar hade, the moste läna honom til stora summor, och finge dogh inthet igen, och allestedes ther han förnam insatta peningar wara, både i Wadzstena och annor stedes, them lät han alla borttaga och förde till Danmark, Han löste Land to Holsten til sigh aff Greffuan i Schowenbergh, och aff sin brodher Greffue Gierdt, och ther behöffde han monga peningar til, huilka han vthan tuiffuel församblade aff all sin rike, för sådana beskattningar skull, och at han alt förde bort aff landet begynte han fåå stoor ouilia her i riket, och hans owener begynte kalla honom ena botnalösa tasko, och sadhe at han war en rikesens förderffuare, Doch war han ellies en from och sachtmodigh man, Så kom och här itt rychte i landet at konung Karll skulle haffua församblat mykit folk i Prytzen, ther han wille geffua sigh här in i riket medh, än thå at thet inthet så sant war, Doch för samma rychte skull bliffuo monge mistenckte, at the skulle wilia tilhielpa, at konung Karl skulle komma til riket igen, Och bliffuo så Doctor Claes Rytting, som hade warit konung Karls Canceller, her Niels Pedhersson, her Örian Karlsson, Steen Benctsson och monge andre tagne widh halsen, Och bliffuo somblighe så iemmerligha pinadhe, at the bleffuo dödhe, somblige bleffuo oferdighe, och somblighe såtto lenge i fengilse, för thenna gerning skul förökades owilien än nw meer, och meer i landet.
	Så hade thå konung Christiern achtat sigh till Finland, och hade han thå medt rikesens rådhz samtyckio än nw en nyian skatt lagdt vppå landet, Thet war, hwar borgare sin halffua skatt, en skatte bonde xij öre, en landbo vj öre, Och effter thet han wille sielff til Finland, befalte han Erchebiscop Jöns, at han skulle stå för riket, och dagtinga medt bönderna, om sådana skatt, och läta honom [201] vthkomma, Men thå han begynte handla ther om, sade bönderna kort ney, ty the hade så monga olagligha skatter tilförenne vthgiort, at the hade lijthet igen, Och jw så offta the wordo beskattadhe bleff them loffuat at sådana skulle ey meera begiäras aff them, Så kunde the nw wel merkia (sade the) at konungen wille platt förderffua them, Therföre sadhe the sigh nw heller wilia döö, än flere sådana skatter vthgiöra, Och begynte bliffua itt stoort buller i bland böndernar så at the i Vpsala stijcht begynte giöra vpreesning, emot konungen, Och församblade sigh bönderna til hopa, sommestedes noghor hundrat, sommestedes noghor tusende, Men Erchebispen war stundom sielff vthe när them, och taladhe medt them och badh them stilla sig, Stundom screff han them till, på thet sidsta screff han them till med the andra aff rikesens rådh som med honom i Stocholm woro til stedes, Som woro her Giöstaff Karlsson her Fadher Vlffsson, her Erich Nielsson, her Gregers Benctsson, och her Gregers Matsson, The alle til hopa loffuade bönderna at then vpreesning som the giort hade skulle them inthet til recknat warda om the än nw wille stilla sigh, Loffuade the them och at the allrigh wille effter then dagh rådha konungen ther till, at han skulle meera leggia sådana skatt på landet, och wille the troligha ther vthi förarbeta at konungen skulle aff leggia then skatten, som nw på lagder war, och at the icke mera vthgiöra skulle än theras lagligha skatt. Så hade och bönderna theres sendebodh till Erchebispen och Rikesens rådh, Och thå seyies Erchebispen haffua giffuit bönderna frij för then skatten, och at han gaff them sitt breff ther vppå och förkunnade thet vppenbarliga aff burspråket i Stocholm, Om Erchebispen giorde thenna förlosningen til at stilla bönderna ther medt heller skedde thet för then skull at honom mishagadhe så mykit skulle föras vtaff landet, kan man icke retzliga wetha, Men thå konung Christiern alt thetta förnam kom han åter til Stocholm igen, och talade hårt til Erchebispen och sadhe, at han och hans wener och foghdar hade giort honom almoghan olydighan, Och kallade han mångha aff rikesens rådh til hopa, och satte sakene inför them, [202] och lychtades ther med at Erchebispen moste settias i fängilse, Och bleff aff the Danska vppenbarligha kallat en förrädhare, Konung Christiern hade länge tilförenne hafft en agg til honom, Han fructadhe at han skulle giöra honom som han hade giort konung Karl, och wordo offta mong breff funnen på gator och kyrkior här och ther, som så stodh scriffuit vthi, Erchebispen är en förrädhare, Så begynte honom nw lönt warda för thet han hade giort emooth konung Karl, Som han giorde så gick honom,
	Och hade rikesens rådh besynnerligha en stoor deel aff them rådt konungen ther til, och giffuit honom ther sitt breff vppå, at han skulle tagha Erchebispen widh halsen, och sända honom til Danmark, Erchebispen hade wel monga wäner och stoora slächt, Men han hade och monga owäner, ty han war en hätzk man och hårdsinnat, och huem han bleeff wred vppå, honom wille han förderffua i grund, Ty wore och monge illa til fridz med honom, och skyndade honom fögho gott til ther the thet bekomma kunde, Och hade konungen mong klagemål på honom, ibland huilken thet itt war, at någhon tijd til förenne thå konungen war farin til Danmark, screff Erchebispen effter honom, at han skulle komma hijt til baka ighen, och gaff före i sin scriffuelse, at her woro månghe förrädhare i riket både innan rådz och vthan, Teslikes och monge borgare i Stocholm, huilke alle hade hemlig stempling med konung Karll, at han skulle komma in i riket igen, Och gaff konungen så före, at thet war Erchebispens bedreff, at her Niels pedersson her Örian karlsson, Sten benctsson, doctor Claes rytting wordo gripne och illa tracteradhe, Ty konungen hade lätit honom handla ther med, Och til sådana bedreff hade Erchebispen brukat en löös karll som heet Pedher Hettolös, Han sade sigh wara kommin ifrå Prytzen, och haffua förtt breff til förnemde her Niels och the andra som fångade wordo, Men the kommo på thet sidsta til laghen och lade thet i frå sig med wäriomål, at the inghen breff hade fått, ey heller hade någhon stempling hafft för händer Stodh och samme Pedher Hettolöös för retthen, vppenbarligha bekende, och tilstodh, at han inthet sådant wijste [203] medt the godha men, som fångna woro, som han tilförenne hade sagt på them, Men thet han hade sagt på them, hade Erchebispen nödhgat och trugat honom til, Så lychtades thet ther medt, at all skullen kom in på Erchebispen, för huilkit han aff en stoor part aff ridderskapet fick stoor ouilia,
	Thå nw rychtet kom vth i landet at Erchebispen fångin war, huilket och (vthan tuiffuel) wardt så föregiffuit at han war gripin för then skull, at han wille förlossa bönderna, aff then skatt som på budhin war, församblade sigh en stoor hoop med bönder, och kommo på Norramalm och förra än någhor i Stadhen ther aff wiste, finge the Helge andz holman in, Och strax thet vppenbart bleeff i Stadhen gingo alle til harnesk, Men thet bleff satt i dagh på någhra daghar til giörandes, Och thå thetta skedde war konung Christiern sielff farin til Stäket, och togh thet in, Och thå han fick the tijdhenden om bönderna gaff han sig strax åth Stocholm, Och förra än daghen vthe war på en Söndagh, lät han korta sin skep in til Sandbroona, och skilde så bönderna åth, så at en part bleff på malmen, och widh tryhundrat på Helge andz holman, Och stodh slachtingen med bönderna i frå morgonen thå solen vpgik in til klockan war widh try, The bönder på holman woro, bleffuo alle slaghne, och gripne, Widh trettyio tre bönder woro in i Helge ands kyrkione och warde sig manligha ther inne. Them wart på thet sidsta säkerheet til sagdt för lijff och sund, Men the som gåffuo sigh och kastade wärionar ifrå sigh, wordo the iemmerligha i hiel slaghne i kyrkione, Höffuitzmannen för bönderne heet Johan Lindhorm, han bleff steglat, och otta bönder med honom, Men the andra wart öffuerseedt, och the loffuade vth at the skulle vthgiöra then skatt som på lagd war, Och thetta skedde anno domini Mcdlxiij någhot effter Laurentij, Så bleff och handlat om Bann och Interdict, som hallas skulle öffuer rijket, ther före at Erchebispen fångat war, Men konungen sade ther emoot at han icke hade lätit gripa honom såsom en biscop, vthan såsom en besuoren man, then aff honom land och län hade, och war i then motthon en leekman, Ther til sade han, at Erchebispen war [204] en meenedhare, förrädhare, bansman, och irregularis, och borde för then skull ingha the priuilegier niuta som fromma och ärligha biscopar the theres ämbete wel förestadt haffua, giffna och vntha äro, Doch satte konungen then saken med någhor besynnerlig spörsmåll inför biscop Kättil i Lijnkiöping, Biscop Birger i Westerårs, Biscop Cort i Åboo, Påuans legat Marinus och Vpsala Cappittel som alle thå i Stocholm tilstädes woro, Men the sade sich icke thå kunna swara til sådana spörsmåål, och ther medt fördrögdes tijdhen med then handlen in mooth alla helgona tijdh, Och konunghen seglade til Danmark, Erchebispen fördes och med skip til Kiöpmanna haffn, sattis och ther i fängilse.
	Thå biscop Kätil hade giffuit sigh ifrå Stocholm, screff han konungen til, at han skulle geffua Erchebispen löös och läta honom niuta Sueriges lagh, Men han scriffuelse wordo inthet achtad, Ther före begynte thå biscop Kättil (sedhan konungen borth farin war) at handla med Erchebispens wäner, her Christiern bentsson och her Dauid benctsson Erchebispens brödher, och her Niels Christiernsson huru the skulle settia sigh vp emooth konung Christiern, The fingo och til sig her Trotte karlsson, her Iwar green, och her Erich Nielsson medt någhra andra, Och the begynte huar i sin stadh handla medt bönderna och reesa landet emooth konungen, Och woro thå bönderna snart reeste effter thet the woro illa till fridz med konungen både för the mångha beskattningar skull, så och för the bönder han leeth gripa och i hiäl slå på Helgeandz holman, i en feligh dagh, för then skatt skull som them på lagd war, Så kom thå biscop Kätil med the andra som medt honom woro, och bestallade Stocholm på bådha malmana, Stäket bleff och bestallat, och effter fäm wikor vpgiffuit, Och biscop Kätil läth alle stedes vptagha skatten, Så screff han än thå konung Christiern till, at om han wille giffua Erchebispen löös, och läta honom komma til sina kyrkio igen, Thå wille han all ting så stilla til godho at han skulle haffua her i riket en lydig och weluiliog almogha, hwar och icke, thå achtade the halla fram som begynt war, Thå konungen sådana breff fick sadhe han, Dar [205] schal my de kraden pape nimmer tho dwingen, Lät så komma til hopa sitt ridderskap med all then macht han bekomma kunde i Danmark, kom så dragandes med en ganska stoor här, fik och så thet Suenska ridderskapet medt sigh som icke war fallit til biscop Kättil, Men när the som Stocholm belagdt hade, hörde at konungen kom dragandes med ena sådana mackt, gåffuo the bestalningen vp, bönderna gingo hwar heem til sijn, och Capitenernar med theres eghit folk drogho somblige åth Dalernar och somblige åth Helsingaland, Och Måndaghen för Påsca, kom konung Christiern til Stocholm, och töffuade ther inthet, vthan drogh strax ååt Vpsala, war ther öffuer Påscana, och drogh så åth Westrårs, och lät strax bestalla och bestorma slottet, som her Niels Christiernsson inne hade, Men han kunde thet icke föröffra, Så fick han thå wiss tidendhe, at biscop Kätil och the andra som med honom woro, woro komne med Dalekarlenar nidh til Haråker, Ther före drogh konungen emooth them, actandes leggia them nidh, och sedan dragha vp i Dalerna, och platt förleggia then landzändhan, så at inghen aff hans owäner skulle effter then dagh haffua ther någhon tilflygt, Men thet lyckades icke för honom, ty han wart affslaghen widh Harååker, och miste ther mykit folk och hästar, och rymde så åth Stocholm igen, Och biscop Kätil med the andra reeste landet til at beleggia Stocholm,
	Så kom thå itt anskrij öffuer heela landet i bland bönderna at the wille haffua konung Karll igen, Och the scriffuo rikesens rådh til, at the skulle haffua bodh å stadh effter konung Karl, Så kommo thå til hopa i Sichtuna her Niels Christiernsson, her Iwar green, her Christiern benctsson och her Dauid bentsson medt många andra, Ther wordo breff beramat som til konung Karll sändas skulle, En frijboren man som heet Olaff Ingasson wart förskickat til Pryttzen, med breffuen, När the nw så försambladhe woro i Sichtuna, bleff her Niels Christiernsson dödh siuk, så lät han föra sigh til Vestrårs och ther bleff han dödh, Thå konung Christiern fick thet wetha at han dödh war, wart han ganska gladh, och giorde [206] strax en hoop med jachter redho wel bemannade, Ther her Ture Turesson war höffuitzman före, som skulle löpa til Vestrars, och tagha slottet in, och om the thet icke kunde fåå, så skulle the brenna stadhen aff, Men thå the kommo til Westrårs, kommo the ther icke i land, Ty bårgarenar och andra som ther til stedes woro hade giort skantzer för sig och hölle them ifrå sigh. Ther före nödhgades her Ture Turesson löpa tedhan medt sina jachter, och actadhe han sigh til Arbogha och annor stedes til at handla och dactinga med the landzändar ther om kring, på konung Christierns wägna, Men thå han kom til quicka sund mötte honom ther biscop Kätil med en hop bönder aff rekarna, Och the kommo ther til slachting, Her Ture wart aff slaghen, och miste ther siu jachter, och mykit folk bleff både slagitt och fångitt honom ifrå, Ther med lop han til Stocholm igen, Så kommo thå her Christiern benctsson, her Dauid benctsson, och her Iwar Green, med ganska mykit folk, och belade Stocholm på Nårramalm, Her Trotte Karlsson beladhe Stadhen på Södhra malm, Men biscop Kätil med thet folk han hade läghrade sigh medt sin skep widh Långa holman, så at Stadhen war belagd på tre sijdhor, Och skedde ther många slachtingar, wel i en heel månat, så gott som huar dagh, och ä bleff konung Christierns folk altijd aff slagitt,
	Så hade och Dalerna med meniga landet scriffuit them aff rikesens rådh til, som höllo med konungh Christiern, at the skulle geffua sigh i frå honom, och hade sendt them noghra articlar som the besinna skulle, i bland huilka thet war en med the merkeligaste, at konung Christiern icke war rätth kommen til riket, Ty then menige Man som ther om någhot borde tilspord wara wiste ther inthet aff förra än han war här inne i riket, Och förmanade the rikesens rådh ther til, at the skulle öffuergiffua konung Christiern, The sadhe sig wilia haffua konung Karll igen, Ingen förståndare sade the sigh wilia haffua, effter thet Suerige hade aff ålder warit itt konungarike, och inthet höffuitzmans döme, heller presta geld,
	Thå nw konung Christiern sågh at han icke tess mechtig war, at [207] han kunde slå them aff som honom bestallat hade, vthan at han jw altijd fick skada på sitt folk, På Käplingen fick han besynnerligh stoor skadha, Så giorde han fyra och tiughu skip redho til at seghla til Danmark, Men thå han kom i stega sund så war ther en hop med bönder för honom, ther miste han itt aff sin besta skip, och någott folk, På samma skip fingo bönderna itt baneer thet the kallade Danabroka, Samma baneer sendes strax i läghrett på nårra malm, och wart vpsat emoot stadhen på brunka bergh, Och thetta skedde anno domini Mcdlxiiij widh Midsommars tijdh Och foor biscop Kätil alle stedes om kring landet och hyllade bönderna til sigh, och togh skatten in,
	Men sedhan konung Christiern war seghlat ifrå Stocholm och hade lätit ther effter sigh många Danska herramen, som slott och stadh bewara skulle, kom konung Karl widh dyra Wårfru tijdh ther strax effter i Skiären, sedhan han hade warit i siw åår något på thet ottonde i prytzen, Han hade mong skep med sigh och mykit folk som han hade fått i Dantzick, Så hade och konungen i Påland skickat honom folk til handa, Thå han nw så war komin i skiären, hade han strax bodh til her Christiern benctsson som thå war med mykit folk och mong skep widh biscops Tuna, Så kommo thå samme her Christiern och her Iffuar green, som höffuitzman war i läghret på Norramalm, och med honom hans diekn, som altijd war höffuitzman för Dalerna, til konung Karll, och dachtingade först medt honom, och allt thet som tilförenne giort war, och all then owilia som them emellan warit hade skulle wara en afftalat sak, Sedhan seghlade the hart inför Stocholm, Så screff konung Karl rikesens rådh til, och the andra aff thet Suenska ridderskapet, som inne i Stocholm bestallade woro, med rådhet och menigheeten i Stadhen, och badh them at the skulle komma vth til honom, och anama honom för theres konung, som them borde, Så kommo thå vth til honom bispen i Vestrårs och tuå heller tre aff adelen med honom, Och the sadhe sigh komma till at höra hans wilia, Thå Suaradhe konung Karl at han inthet besynnerligitt hade seyia them, ey hade han heller [208] mera kallat them, än the andra ther inne woro, Han wille at alle samman skulle komma och bekenna honom för theras herra och konung, Och lät <them> ther med fara in i stadhen igen, och foor han med en bått på Södhra malm, och gaff sig ther i handel medt bönderna, och andra som i thet lägret woro, och sporde them til, om han icke war theres rette konung, och om the än nw wille kenna honom ther före, och giöra honom thett them theres herra och konung borde giöra, Thå bekende the at han war theras rätta konung, the sadhe sigh och wilia halla honom ther före, och giöra honom thet them giöra borde, Men någhra woro ther i bland som sadhe, at man skulle bijdha med hyllningen så länge biscop Kätil som thå icke ther war komme til stedes, sedhan giorde thå konung Karll och her Christiern benctsson theres skep redha til storm, Så at the actadhe storma til stadhen på alla sijdhor, Men thå the Suenske som i Stadhen woro thet sågho, foor rikesens rådh med borgomestare och rådh i stadhen, strax vth til konunghen och begynte dachtinga medt honom, och gåffuo honom stadhen vp, och the hade allan sommaren warit bestalladhe, Thå nw konungen kom in i stadhen, gåffue the Danske (som ther monge woro) sigh in vppå slottet, Och konungen gik först i byy kyrkionne, sedhan foor han aff stadhen på Nårramalm, och handlade ther medt bönderna, och bleeff aff them hyllat, foor så åter in i stadhen, gick strax på rådzstuguna och taladhe med them allom som ther til städes woro, widh thetta sinnet,
	Kiäre wener i wete wel, at jach är idher rette konung, och jach är nw kommen ifrå Prytzen, ther jach wel förseedder war, effter idhart bodh och breff, riket til vndsettning, och förseer jach mich nw til idher, at j jw wille halla mich för idher konung, och giöra thet idher bör giöra, Jach will hålla idher widh lagh och rätt, och heppes och jach ey heller noghon tijdh annars giort haffuer, Om mine fogdar och embetzmen haffua annorledes skickat sigh än them borde, Så är thet skedt emooth min wilia, witskap och befalningh och skola the ther sielffue stå til suars före, Och lät konungen med sitt tall [209] clarliga thet merkia, at han inthet hade brutet ther til at han skulle fördriffuin warda, Och thå han hade ther ändat, thet som giöras skulle, och honom war huldskap och manskap tilsagd, gick han på myntet och bleff ther til herberges, ty han kom inthet på slottet, The Danske hade thet inne, Och war myntemestaren konung Karl ena stora summo peninga skyllig, och hade icke redeligha skickat sigh emoot honom, Men någhra få daghar förra än konungen fick staden in, bleff han dödh.
	Så woro och thå ganska monga aff thet Danska ridderskapet qwarre i Stocholm effter konung Christiern, emellen them och konung Karl handladhe then parten aff rikesens rådh som hade inne warit medh i bestalningen, at the motte frijt fara aff landet igen med theras skep och behåldne håffuor, Thet tilstadde konung Karl, Och ther med togho the Danske sin skep igen som them woro medt wäriande hand ifrå taghen, Thetta giorde konung Karl vthan theres witskap och samtyckio, som i thetta örligitt mesta omaket hafft hade, kan hända at thet haffuer så warit vtloffuat förra än stadhen gaffs vp, men thet mishagadhe monga aff the Suenska, at the Danske skulle så slett komma sin wegh, Ty the wille haffua better förwetat sigh medh them och konung Christiern om fridh, och at Erchebispen motte haffua bliffuit löös, för än the skulle haffue giffues löös, Och thå biscop Kätil som thå på then tijdh war i Westergötzland, fick thet höra at konung Karl war kommin i landet, och hade fått Stocholm in, gaff han sigh strax til wegs, och kom til honom, och wardt wel vndfångat, och woro widh otta daghar til hopa, Men thå biscop Kätil fick thet weta at konungen hade giffuit the Danske löös, togh han thet illa widh sigh, och wille icke gilla thet konungen med them giort hade, Och hade bodh effter them (ty the woro icke än nw longt komne) at the skulle komma på slottet igen, Så kom Claes Rönow och the andre aff thet Danska ridderskapet som med honom woro til baka igen, och Claes Rönow gick til Biscop Kätil och badh honom högeliga, at then dagtingan som med them giord war, motte bliffua ståndandes, ellies wille mong [210] godh mandz ord och ära ther öffuer warda förkrenckt, Och loffuade han vth, at han gerna giöra wille huad honom pålagdt worde, och at Erchebispen skulle komma til sitt igen, om then dagtingan som konung Karl giordt hade, motte bliffua beståndandes, Ther med gaff thå Biscop Kätil them löös, foor och så han sin wägh aff stadhen, och war icke mykit wel til fridz med konung Karl, för then dagtingan skul, Men her Ture Turesson som slottet inne hade på konung Christierns wegna, wille ingalunda läta konung Karl thet vp, vtan giorde skadha in i stadhen alt thet han kunde, Och S. Luce Euangeliste natt bleff Morten Lindorm borgemestare i Stocholm skuttin med en bössosteen til dödz, och öffuer honom sorgde icke allenast Stocholms stadh, vthan och altt rikesens rådh, Widh samma tijdh bleff her Olaff Axelsson dödh som Gottland hade i pant för itt stoort stycke peningar, aff konung Christiern, Han vplät thet sinom brodher her Iwar axelsson,
	Thå nu konung Christiern sågh at konung Karl war kommen til Suerige igen, förlijkte han sigh med Erchebiscop Jöns, och lät honom fara heem igen, på thet (vtan tuiffuel) at han åter skulle fördriffua konung Karl, Ty han wel wiste, at the icke skulle förlika sigh i itt rike til samman, Och gaff konung Christiern Erchebispen och her Erich Nipertz fulla macht medt sitt öpna breff til at handla med enom och androm på hans wegna, Så at thet the giorde på hans wegna, skulle han fast och giltt hålla, Så kom thå Erchebispen til Biscop Kätil, flere hans wener, mötte honom och på wägenom, thå han kom vpdragandes, Them förwende han platt i frå konung Karl igen, än thå at the woro the samme som honom hade kallat vtaff Pryttzen, Och war biscop Kätil allaredho til förenne icke mykit wel til fridz med konung Karl, för then dagtinganen skull, som för berörd är, Ty war han och snart ifrå honom wender, Och begynte Erchebispen och Biscop Kätil strax handla med bönderna och draga them i frå konung Karll, at the icke skulle bekenna honom för theres konung, Men när Capitelet i Vpsala hörde at Erchebispen icke än nw wille wara til fridz, vtan hade än nw mera ondt i sinnet, Togho [211] the thet ganska illa widh sigh, Ty the hade så mykit ont nwtit honom åt tilförenne, och mykin sorg och bedröffuilse hafft för hans skull vnder konung Christiern, Så fruchtade the än nw at thet yttersta skulle wara werre än thet första, Ther före förmanade the honom både scriffteligha och mundtligha, at han skulle achta sitt Biscops embete, och inthet befata sigh med werldzligitt regemente, anseendes at han sielff och altt hans Clerekerij, hade nutit hans förra regemente til alt ondt, Men han achtade sådana theres rådh intet, vtan togh thet til wederwilia, at the honom sådana rådde, Och än thå at Erchebispen, och the andre som med honom höllo, wille dragha bönderna ifrå konung Karl, så wille the doch thet aldrigh bekenna, at the wille haffua konung Christiern igen, Kan och wel så hända, at the icke haffua alle warit widh thet sinnet at han skulle komma til riket igen, Icke bekende the heller, at the wille plat fördriffua konung Karl aff riket, Vtan the wille at han skulle taghit itt slott, Åbo heller något annat, med någhon förläning ther til, eller och bliffuit i Wadstena eller anno stedes huar honom hade tecktz, och inthet befata sigh med noghot regemente, Sedhan wille the haffua skifft riket i fyra deelar, och the skulle så haffua warit fyre som riket regera skulle, Och än doch sådana wardt föregiffuit, Så kunde lickuel bönderna och andre flere thet wel merkia aff Erchebispens breff och anslag, at han jw meente konung Christiern, ehuru the andre som med honom woro, kunde wara til sinnes, Nw woro bönderna Erchebispen mykit benegne, och hade mykit lagdt sigh vth för honom emoot konung Christiern, Men the woro och nw konung Karl wel benegne, och hade stoorligha åstundat och begerat honom i gen, Ther före war nw thet then menige mandz wilie, at the skulle förlijka sigh, halla fridh och bliffua så bådhe widh macht, Ty bönderna woro nu trötte aff örligh och begiärade fridh, och sadhe sig wilia halla medh honom som fridhen wille halla, Och effter thet konung Karl wille och gerna haffua fridh, therföre höllo bönderna sigh meera til honom än til Erchebispen, aff huilkit Erchebispen bleff mykit bekymbrat, doch wille han icke för then skull slå vtaff thet han för [212] händer hade, vtan sende allestedes bodh och breff vth, och wille hylla bönderna til sigh, Stemde och någhor häredh til sigh til Arnöö, Men the woro icke monge som kommo, Och the ther kommo sadhe sig icke wilia trädha ifrå konung Karl, jw werre bleff Erchebispen til fridz,
	När konung Karl förnam at Erchebispen wille til inghen wenskap, vtan gick alt effter hans skadha och förderff, begynte och han haffua vth sin breff och bodh i landet, och lät dagtinga med bönderna, och beklagadhe högeligha på Erchebispen, at han wille dragha konung Christiern her in i landet i gen, som han tilförenne giordt hade, rikit til en dråpligh skadha, Och på thet konunghen kunde haffua almoghen sigh teste weluilioghare, loffuade han sigh wilia giffua alla landboor halffparten aff theris affrad til, och skattebönderna loffuade han at han wille giöra itt affslagh på theres skatt, Med Helsingar, och Dalekarlar slogh han en stoor deel aff skatten, Så gingo thå breff offuer breff ibland almoghan, på then ene sidhonne konungens, på then andra Erchebispens, och thet ena twert emooth thet andra, och bådha parternar clagadhe ther offuer at theres breff wordo vndertrycht, Erchebispen förbödh presterna läsa konung Karls breff för bönderna, och ladhe thet wijte widh, at huilken som laas hans breff, han skulle mista altt thet han åtte, och driffuas ifrå sitt geld, Thet samma bodhet lät och konung Karl vthgå, at huilkin prest som hans breff icke lääsa wille, eller war befunnen ther medt at han laas Erchebispens breff, han skulle reknas för en förrädhare, och straffas ther effter, Så stodh thå Clerekerijt ganska illa på bådha sijdhor, Screff och konung Karl Capitelet til i Vpsala itt longt breff, i huilko han förtaldhe all then handel som emellan honom och Erchebispen warit hade, Och på thet at then historien må teste kunnogharen warda, är samma breffs innehald her insatt, och är så lydhandes.
	Käre werdige fädher och wener, Idher minnes wel huru idhar Erchebiscop Jöns, någhor åår för än han oss alz tinges fördreff, här i stadhen i Wårfru gilstugu med andra flere, lagligha ther til wunnen [213] wardt, at han och the hade ther med vmgånget, at the thå wille haffua förradt, dräpit eller förderffuat oss, som vppenbarligha nogh bewijsligitt är, Och förwende Erchebiscop Jöns sich och mongt sin förrömdt haffuer, både i vppenbara burspråk, så och i annor rum, så at han widh fäm åår hade vmgått ther vm, oss at förrådha, och förderffua, för än han thet förrädhelset fulkomna kunde, Och för förnembda Erchebiscops Jönses ödhmiuka, så och alla the godha mänz bön, som thå ther när woro, Så och besynnerligha therföre at biscop Sigge och Capitulares i Vpsala, och Capitulares i Strengenes, loffuadhe oss tå alle med hand och mun, widh edher och ähro, troo och sanning, at förscriffne Erchebiscop Jöns skulle alrigh offtare wara oss til skadha, eller i sådana motto emoott, som han och sielffuer med monga dyra eedher, oss tå ther, och mong sinne sidhan, loffuadhe, och swor at wij aldrigh skulle aff honom annat <förmodha> än fulkomligh och fast troskap kerligheet och gott, som han och swor, synnerligha och vthi wort maak, på Stocholms huus, icke longt för än han oss fördreff, Ther wij honom sade och vnderuijste, bland flere kosteligh groff ärende, så at oss war sagdt, at wij skulle fördreffne warda, Tå ladhe han sina hender samman, och badh sigh så Gudh til hielp, Jungfru* Maria, S. Erich konung, och alt himmelrikes herskap, at wij aldrigh skulle fordriffuas vtaff Suerige, emedhan han leffde, och förra än wij skulle fördriffne warda, tå wille han liggia dödh för wåra fötter, och vthgiuta sitt hierteblodh, Få daghar ther effter, i thet samma som wij honom best troodde, och fingom honom wårt öpna breff til wåra godha män, och kära almogha, lydhandes at the skulle strax vthdragha oss til hielp och styrkelse moot wåra och wår rikis fiender, som förnemde Erchebiscop Jöns ther om vnderwisande yttermera wore på wåra wegna etc, Til huilkin rese både han och flere wårt rådh oss tå fulkomligha rådde at fara, Tå nödde han wåra godha män och kära almogha, at fölia honom emoot oss, och lät strax gripa wåra fogdar, och godha män, och röffua och skinna alt thet han och hans partij öffuerkommo, thet* oss och the godha män, som [214] medh oss wille hålla, tilhörde, Och wordo monge ihielslaghne, synnerliga i Strengenes, som ther dödhe lågho för hans förrädelse skul, som i alle wel weten, Och ther vppå at han tess heller kunde komma wår kära almogha sigh til hielp och förderffua oss, Thå loffuade han them, och swor ther dyra eedher vppå, at han aldrigh wille tagha konung Christiern her in i riket etc, och at han wille förminska theres skatt, och sedan bestalladhe han oss i wår stadh Stocholm, Ther budhe wij honom, och them som med honom höllo, så til, at hade thet welet leydat, och felat oss för öffuerwold och orett, tå wille wij gånga vth, och giffuit oss i retten för them, så at the skulle sielffue haffua både warit åkärare och domare, Thet wille the oss icke til städia, doch är aldrigh förra hördt, at noghor förste eller herre, haffuer så förbudit sigh för sina vndersåter til retta, och synnerligha för them som honom förderffua wille, Nogh wijste wij, at hade wij kommet til them, thå hade the dräpet oss, Doch bude wij til, atuj heller hade dödt vnder theres öffuerwold och orettwijso, än wij wille haffua rymdt wårt rike, Thå wij förnumme at oss ingen dagtinghan kunde hielpa, tå hade wij ey annor kor, än at öffuergiffua wår barn, sysken, frender och wener, wårt rike, och altt thet wij åtte, och fly bort i elende, Och strax han hade oss aff riket fördriffuit, tå togh han konung Christiern in, och giorde honom til en weldigh konung öffuer alt Suerige, tuert emoot the löffte och eedher, som han almoghanom förra loffuat, och sworit hade, at han aldrigh wille dragha förnemda konung Christiern eller Danska, hijt in i riket til at rådha, Och huru Erchebiscop Jöns oss sedhan i monga handa articlar med oretto på vppenbar burspråk beropat, och beskriyat haffuer för kättare, förrädhare, röffuare, och mongahanda flere ogerningar, som wij skulle haffua giordt, etc, Thet wij bewisa kunne med alt thet goda folk bådhe män och quinnor, som här i Suerige boo, huilke oss kendt haffua frå thet första wij wore födde in til nw, Teslikes kunne wij och bewijsat med alla herrar, förstar, riddare och swena, land och städher, vtan landz, ther wij haffue vmgångit medh i wår vngdoom, så och nw i wår [215] fördriffuelse, så wel som här inrikes, och wiliom vnledha oss med lagh och rett som en ärligh och godh herre bör at göra, ehuar wij skole, at wij aldrigh i wara daghar någhra aff the ordeligha, oärligha, lasteligha och skemligha gerningar giordt haffuum, som förnemde Erchebiscop Jöns oss så vppenbarligha tillagdt haffuer, öffuersagdt, och öffuerscriffuit haffuer emoot Gudh, ähro och rett, och är idher nogh wetterligitt, huru han synnerligha haffuer scriffuit wår helga fadher påwan til, ibland mera löghn, at wij förtrycke then helga kyrkios frijheet, och hennes prelater, och alla andra, bådhe andeligha och werlzligha i Swerige vnder wåra fötter, och at wij förwerradhon oss huar dagh, och yttermera nedhertryckiom, och ladhom monga olagha skatter vppå, och giordom som röffuare och iagadhom folket vtaff riket, och höllom några sedher, som hade vthi sig ketterij smitto, och med sådana wåro olideligha och affskorligha sedher giorde wij oss tungan allo rikens folke, och öffuergåffuom konungslig regement, och toghom vp Tyrannis Scepter, så at wårt folk tyckte wårt regemente wara theres förderff och dödh, och gingo til samman i menigha landet, at the skulle sådana tyranheet affweria, och keeste Erchebispen som war itt hoffuudh och höffdinge offuer alt riket til en höffuitzman, til at affweria sådana tyranheet, och at komma riket i sina frijheet, och komo the honom sådana tunga vppå, til at anama sådana höffuitzmandzdöme med mongahanda rådh och stoor skiäl etc. Huilke i sielffue wel weten, och wij wel bewijsa kunne, med alla the godha män i Suerige, både andeligha och werldzligha, rika och fattigha, at i bland altt thet som han haffuer i the motto scriffuit wår helga fadher til öffuer oss, skal icke finnas itt sant ordh, och med sådana ogudhligheet och oärligh lögn, och osan dicht, tå haffuer han fåt wår helga fadhers påwans afflösn, så at han haffuer vndt honom sitt presta och Biscops embete igen, huilket stoort vnder är, at i som ären såsom the helgha kyrkios och Erchebispens ledhamoot och vppehelle, willen thet någhon tijdh lidha, eller tilstädhia, at han sådant werdigt Gudz embete hantera eller vppehålla skal, mädhan [216] han then dispensationem så ogudeligha, oärligha, och med lögn förwerffuat haffuer, och sedan han oss fördriffuit, och all thenna håån, last och osäyeligh skada, mot Gudh ähro och rett, giordt hade, Tå wille han ey tilstädia, at wår fattigha barn, som woro tå små meenlösa Jungfrur, motte bliffua när wåra och theres wener i riket, vthan dreff them så, at the skulle ryma vtaff, och föras vth om winter tijdh på haffuet, at sökia fremmande land, ther vppå at the och skulle kommet til dödz, huilkit doch war en synnerlig stoor, ohörligh, oredeligh och förbannat ondska, at han wille förderffua the fattigha meenlösa små Jungfrur, för thet grymmeligha och orettferdigha haat skul, som han hade til oss taghit vtan all wår skull och brott, och emoot thet at widh then tijdh för än han oss fördreff, tå <war> ingen i werldenne som wij yttermera om gott oss til förlåte och bettre eller högre betrodde än honom, Käre wener i wete och well huad för osäyeligh, förderffueligh skada, altt Sueriges rike ther aff fångitt haffuer, at han oss så oärligha fördreff, först hwad the helga kyrkio och Clerekerijtt tess nwtit eller vngullit haffuer, Så och huru ridderskapet och köpstadzmän äro ther aff förderffuade wordne, Ther medh at the oseyeligha monga peningar skulle vthläna konung Christiern, och ganska fögho betalning återfångitt Så och huru monga olagligha och altförtunga skattar, som fattiga almoghan haffua warit trängde til vthgiffua, och alle the peningar som så vthläntes och vthskattades fördis strax bort vthåff rikit, för huilken* vthfördzle skull Sueriges rikes inbyggiare haffua aldrigh waritt så fattighe som the nw äro, och synnerligh på redho peningar, Så all the ganska kosteligha Clenodier och många peninger som wij i Suarthbrödhra klöster i Stocholm effter oss läte, wårt rijke til ähro, werdigheet och bestond, som och altt borth vtaff riket fördes, huilket altt samman woro oseyeligitt at rächna, Och må huar och en see huru wårt rikes slott nw iemmerligha och til oseyeligh skadha, förderffuat är, huilkin oss oseyeligha monga peningar kostat haffuer til at vpbyggia. Altt thetta förscriffna förderff är oss, wårt rike, och alla wår rikes inbyggiare, bådhe [217| andeligha och werlzligha för inthet annat kommet eller skedt, vtan för thet ogudeligha och oärligha förrädelse skull som Erchebiscop Jöns på oss begick, tå han oss emoot gudh, ähro och rett, fördreff, Och hade wij icke så fulkomligha förlåtit oss, til thet swåra löffte som i etc. oss för honom loffuaden, och the stoora eedher som han och sielffuer swor, at bliffua oss hull och troo, wille wij haffua giort hans rett, så at huarken wij, wårt rike eller wårt rikes inbyggiare skulle aldrigh haffua kommitt i tolkin förderffuelighen skada, Och wilie wij bewijsat medt alla the godhamän i wårt rike äro, och fultt giöra för wår helga fadher påwan och alla andra herrar och förstar, andeligha och werldzligha, land och städher, at i ingen articler, som förnemda Erchebiscop Jöns, oss til skuld gaff både för <wår> helga fadher påwan, så och här i riket tå han oss så iemmerligha oärligha och lasteligha fördriffuit och förderffuat hade, skal finnas itt sant ordt, Öffuer alt thetta förscriffna förderff som han oss, wårt rike, och wårt rikes inbyggiare både andeligha och werldzligha förra giordt och wallet haffuer, Thå är han åter inkommen i wårt rike ther han wiste at wij inne wore, och fulmechtige, Hyllade han allan wår kära almoga, och lät strax gripa en wår tienare och tagha i frå honom alt thet han hade med at fara, Och haffuer här först föruendt Biscop Kätil, sina brödher och wener flere, Huilke oss til scriffuo medt wår kära almoga in i Prytzen, så at the wille anama oss igen, och haffua och halla oss för theres fulmectigha* konung, som the och med monga dyra eedher sworit och oss loffuat haffua sedhan wij hijt i riket komme, som mongom nogh wetterligitt är, och hördt haffua, at the loffuade oss, wilia wara hulle och troo, och haffua och hålla oss för theres fulmechtigha konung, them och flere haffuer han så förwendt at the alle haffua satt sigh emoot oss, och fölgt honom hijt vp i landet med härskiold, och haffuer förödt med öffuermotto swåra gestning så wel prester som almoga, Och tenker än nu at trengia oss frå wårt rikes rettigheet, styrelse och welle, Och haffuer han scriffuit wår kära almoga til, kallandes sig wårs rikes Första, och Förståndare, huilket herradöme han ey aff oss [218] fångitt haffuer, Och är thet aldrigh förra hördt at noghor Erchebiscop i Vpsala haffuer hafft eller scriffuit sig vnder sådana titel, Och huar han haffuer waritt thå haffuer han scriffuit sigh vnder förnemda titell, och förbudit allom wårom kära almogha oss at lydha etc. Tuert emoot at som han sielffuer, och i, wel weten at i någhra domkyrkio här i Suerige finnas än påwa breff så lydande, at ho sigh sätter emoot rettan Sweriges konung etc. thå är han i ban aff samma gerning, och inghen haffuer macht at lösa honom ther aff vtan påwen sielff, Och weten i alle wel huru Sueriges lagh vthwijse om slika förrädhare, som sig sättia onödde, och oträngde, med orett, wold och welle emoot theres retta troo, hulla herra och konung. Ty käre fädher och wener, bidhie wij idher at i wilien finna the wägar til at vnderwijsa oss huar med i wille at retta oss och wårt rike den stoora och förderffueligha* skada vp igen, som wij och wår Crona fångitt haffue aff förnemda Erchebiscop Jöns för idhar löffte skull, redhen och idher vppå at försuaratt för wår fadher påwan, och andre andeligha etc. at i wist haffuen thet för sant at Erchebiscop Jöns haffuer onödder och otuungen giort och lätit giöra oss, och wårt rike och alla wårt rikis inbyggiare all thenna förrädelse och oboteligh, förderffueligh mandråp och skada, med thet at han oss så fördreff, som förrördt står, och haffuen doch lijdhit och tilstadt at han thenna dispensationem med lögn föruerffuat haffuer, och så ogudeligha och owerdeligha thet helga presta och Biscops Embete hanterat och giordt, etc. Vppå altt thetta förscriffna begiere wij idhor wissa oförtöffuat swar igen.
	Til thetta konung Karls breff suarade Capitelet at the hade aldrigh warit med Erchebispen i rådh och dådh, huarken i thet som tilförenne eller thet som nw skedde, emoot honom, Huar the hade warit någhot tilsporde och hörde, skulle thet inthet haffua så gådt, som thet gick, Thå nw konungen och Erchebispen läta så theres breff gå vth i landett, och then ene lät handla och dagtinga med almogan til sitt besta emoot then andra, Så lät thå konungh Karl sin troo man, Boo Tyra dragha vth i frå Stocholm medt en stoor [219] hoop folk, Han fick och en hoop bönder med sigh, och drogh til Vpsala, Men Erchebispen som war på Arnöön rymde til Westrårs slått som Biscop Kätil inne hade, Och her Boo kom til Vpsala och togh biscops gården in, Och thetta skedde hart för Julen, Thå han nw så war i Vpsala, kom på S. Lucie dagh Biscop Kätil, her Iwar green, her Dauid benctsson och her Trotte Karlsson, dragandes med mykit folk, och budho her Boo til, at om han wille wara til slags med them, skulle han komma vth på markenna til them, Her Boo giorde och såå, Och ther kommo the så samman at monge bliffuo både dödhe och såre, Biscop Kätil och the medh honom wore wijko aff och drogho til Sätuna, och bliffuo ther öffuer nattenna, Och her Boo drogh in til Vpsala igen, Sedhan wart taghit i dagh emellan både parterne, in till helga tre konunga tijd, Och ther före lät thå her Boo sitt folk mesta parten i frå sigh, Och redde sigh til at dragha ååt Stocholm, Thå han kom på Förett in mott Flötesund, så kom thå i en feeligh dagh Biscop Kätil och the med honom woro på honom, slogho och fångade han mesta folk ifrå , så at her Boo kom sielff med stoort platz vndan, Han kom til Stocholm i gen, och hade ganska fåå medh sigh, Och gaff Biscop Kätil så före, at her Boo skulle sielff haffua brutit daghen, Sedhan begynte Erchebispen läta vthgåå bans breff på her Boo Tyra och the med honom warit hade på Biscops gården i Vpsala, Men emoot sådana bans breff lät konung Karl vthgå sin bodh och breff och bödh strengeligha vppå, at huilken Clereck, Munk eller prest, som sådan ban wille hålla, han skulle strax oförtöffuat ryma her vtaff hans rike, Och huar han worde funnen här i riket sedhan, thå skulle han wara til sköuels giffuin, at then honom funne motte frijt slå honom i hiäll, och taga och egha altt thet han åtte, Och sade konungen i sin scriffuelse, at Erchebispen hade inghen macht at noghon banlysa, Ty han war sielff en bansman, och hade i så lång tijd brukat presta och biscops embete i ban, För sådana konungens scriffuelse och bodh, drijstade inghen prest sigh til at halla thet ban som Erchebispen på lyste, Men tiende dagh Jull, kom Erchebispen och [220] the medt honom höllo med all then macht the åstadh komma kunde, in för Stocholm, The hade och någhra bönder med sigh, Och daghen ther effter stormadhe the til stadhen, medh tre härar, En här aff slotthet, som her Ture Turesson än nw inne hade, och annar hären ther her Iwar green war höffuitzman före, stormade til Gråmunka holm, Then tridie hären, ther her Eric Nielsson war Capitenere före, stormade åt Helge andz holman, Och söchte the så alwarligha till, huar i sin stadh, at the fingo in Gråmunka holm, och Helge andz holmen, Men her Boo Tyre kom medh konung Karls folk och dreff her Iwar green vtaff gråmunka holm igen, Och medhan her Eric Nielsson skulle komma her Iwar til vndsetning, togho Stocholms* borghare medh macht Helge andz holman igen, Så bleff thet satt i otta dagha dagh, Och så begynte Erchebispen och the medh honom woro dagtinga med konung Karl om fridh, Och wille at han skulle seya riket vp igen, Och budho honom Raseborgs och Åbo slott och län, och ther til Norrabotn, och Biscop Kätil och her Iwar green, fingo gislan för sigh, her Boo Dyre och noghra andra som toghos på slottet, Men thå samme Biscop Kättil och her Iwar kommo i stadhen, bleeff ther sådant buller, at bönderna som ther inne woro hade när slagitt them i hiäl, och war medh stoort plattz at konung Karll kunde försuara them, Och när the som på slottet woro förnummo huad i stadhen skedde, satte the ther Boo och them som medt honom woro i fängelse, så länge the fingo Biscop Kätil och her Iwar vp igen på slottet, Men thå konung Karl sågh, at hans widher part war så starck, gaff han sigh medt thet första til fridz medt thet wilkor som honom bödz, Och medhan breffuen skulle giöras på sådana dagtingan, Tå fick han tidendhe, at Dalerna woro reeste, och kommo dragandes honom til vndsetning, Och at monga bönder aff rodhen och andra landzändar försambladhe sigh meer och meer, och töffuade så lenge at Dalerna skulle komma med them i selskap, och så wille the til hopa slagitt til Erchebispen, Therföre sade tå konung Karl vp then dagtingan igen, Och tå daghen war vthe giorde han redho med alla macht, drogh genom södhra port [221] vp åt Long holman <och> Ledernö, och wille haffua kommit bak vppå Erchebispens folk, Men the wordo honom warsse, och mötte honom på ijsen, och slogho honom til baka, så at han miste ther sitt besta folk, besynnerliga bleffuo the Pålacker som han hade hafft hijt i landet medh sigh, ther slaghne, och en Pålnisk junkar som heet junkar Nicles, Och än tå konungen war så aff slaghen, och stoorligha försuagatt, Så läto thå bönderna och Dalekarlena som kommo dragandes icke för then skul förskreckia sigh, vtan achtade jw komma konungen til vndsetning, Och ther förlät han sigh vppå, och wille inghen then dagtingan vndergåå, som honom dagelighen tillbudhin wart, Thå nw Erchebispen och the medh honom woro, sågho at borgarenar i Stocholm stodho så fasta medh konungen, och at han så fast förtröste sigh på bönderna och Dalekarlenar, at han inghen dagtingan vndergå wille, giorde the biscop Kätil, och her Erich Axelsson, som tå och <war> til them kommin, åstadh med itt stoort taal folk, at the skulle antinghen med godho eller ondo komma Dalekarllanar, och bönderna til at gå heem igen, så at konunghen skulle ingen tröst haffua aff them, The giorde och så, Ty <the> bådo slogho och dagtingade med Dalekarlenar, så at the komo them på thet sista ther till, at the drogho hem ighen, Men medan the borto woro, slogho en hop med bönder til Erchebispen ther han lågh på malmen, Och ther bliffuo monge slaghne på båda sijdhor, Doch tå bönderna förnummo at Dalakarlanar woro heem dragne, och at biscop Kätil och her Eric axelsson komo igen med mykit folk, begynte the dagtinga med Erchebispen, och gingo sedan heem ighen, Tå nw konung Karl sågh at honom ingen meer hielp eller tröst war på färde, war han til fridz med huadh dagtingan han få kunde, och hade han tå ey andra vthwägar, vtan han platt motte giffua sich vnder Erchebispens macht och wold, och war fögho bättre, än at han moste tiggia nådh aff honom, Så lätes tå portanar vp, och Erchebispen, och the medh <honom> voro komo in i stadhen, Ther wordo tå konungen och Erchebispen wener, effter så mykit som mögeligitt kunde wara, Och wardt* konungenom [222] föregiffuit, at han icke skulle begära wara i regementit, Ty här woro så monge i landet som hade slott och feste inne, the ther inthet kunde lidha hans regemente, vtan woro hans dödz fiender, Ther före bliffue aldrigh fridh i landet vnder hans regemente, Sa moste thå konung Karl gå på råstuguna och upseya riket igen, och han vpsade thet aff Burspråket, och allom them som honom på Cronones wegna hadhe tilsagdt hulskap och mandzskap, gaff han thet löst i gen, och vtgaff ther sitt breff vppå, som så lydandes war.
	Wij Karl medh gudz nåde, Sueriges, Noriges, och Götha konung, Göre wetterligit allom, at wij haffue giordt en wenligh semio, kerlek, och endregdt med thenna effterscriffna werdigha herrar, och godha men, Som äre, her Jöns med Gudz nådh Erchebiscop i Vpsala, och Sueriges Första, her Kätil med samma nådh Biscop i Linköpung, och rikesens förståndare, her Eric Axelsson, her Ture Turesson, her Christiern Benctsson, her Dauid Benctsson, her Eric Nielsson her Iwar green, her Johan Slaueka, her Niels fadersson, riddare, och Erich Karlsson aff wapn, på theres allas meniga Sueriges rikes inbyggiares wegna, så wel fråwarande som när warande, i alla motto som her effter scriffuit står, Först at all then ouilie och twedregdt som her til warit haffuer emellan förnembda werdigha herrar och godha men, och oss eller någhra andra i Sueriges rike, Tå skal thet alztinges wara afflagdt, och skal aldrigh offtare ther om her effter med någro ondo på förnembda werdiga herrar, godha män, eller theres erffuingar och effterkommande, wrekias, eller hempnas i någhra handa motto, widh theres lijff, och godz som dyrffuas her emoot at giöra, Item skal och aldrigh med någhro ondo wräkias, eller hempnas vppå någhra the godha män, huadh the äro andelighe eller werldzlige, prelater, Canekar, Riddare, Swena, köpstadzmän eller Bönder, som nw haffua hållet emoot oss med them, sedan wij hijt in i riket komme, för någhot thet the nogrom til owilia eller skada giordt haffua, sedhan thenna twedregdt begyntes, emellan oss och förnembda werdigha herrar och godha män, och alla andra flere, ho the helst wara kunne i Sweriges rike, Och ther med haffue [223] wij öffuergiffuit all then rettigheet som wij til thenna dagh haffuom hafft til konungadöme i Sueriges rike, Doch skole wij och måghe bruka wår titel så lenge wij leffue, som wij förra haffuom warit wane, at läta honom scriffua, Och haffue wij loffuat the förnembda werdigha herrar och godhamän, at wij aldrigh offtare wilie begiära noghot wold haffua i Sweriges rike hädan i frå, meer än som the werdigha herrar oss nw bescriffuit haffua, som rikesens rådh och the som macht haffua i Suerige, oss med kerleck ther til med vnna wilia, Och läte wij alla och hwar och en i sin stadh serdeles widh sigh, quitta, frij, ledugha och lösa, huldskap, och mandzskap eedher och löffte, som the oss sagdt, sworet, och giordt haffua på rikesens wägna, Item alla the fångar som på bådha sidhor grepne äro i thenna tuedregt, skola alle wara theres fängelse strax qwitte, och frij, ledhughe och löse, hwadh the heller höra förnembde godha herrar och godhe män til, eller them som med them haffua hallet, eller ock at the höra oss eller någhrom them til, som med oss haffua hallet, Alla thenna förscriffna articlar, och huar thera serdeles widh sigh, loffuom wij förnembde konung Karl, för oss, och wara wener och arffua, allom them förscriffnom, werdighom herrom, och godhom mannom, hwariom thera widh sigh, theras arffuom, wenom och effterkommandom, stadligha, fasta, och obrotzliga at halla, widh wåra ähro, sanning, och godha troo, vtan alla argalist, eller några handa hielperedhe, Til tess mera wisso, och fastare förwaring, läte wij hengia wårt secret för thetta breff, Som giffuit och scriffuit är i Stocholms stadh, onsdaghen nest för Kyndermesso, Anno domini Mcdlxv.
	I så motto vplät nw konung Karl riket, sedhan han hade i thenna andra gången warit konung i sex månade, och hafft Stocholms stadh inne, än thå han icke fick slottet in, Ty her Ture Turesson hölt thet til konung Christierns hand, Så wardt tå konung Karle Raseborgh med någhon förläning til sagd, Men tå han kom til Finlandz, wardt honom slottet förhallet, Ty Biscop Kort i Åbo hade thet inne, och han stodh honom emoot, ty han hölt med konung Christiern, och achtade fögho huadh Erchebispen och Biscop [224] Kätil beslutat hade, Ther hade tå konung Karl när wordet i hiälslagen, och moste så liggia i Åbo hela sommaren, öffuer, på stoor kost och täring, förra än han fick Raseborgh in, och så bleeff han ther i någhon tijdh, Men i hurudana förtryckelse han på then tijdh warit haffuer, kan bemercht warda aff itt breff som han screff ifrå Raseborgh til rådhet i Stocholm, ther han beklaghar sich, ey förmå betala femtiyo mark, som han skyldigh war, och ibland annor ordh scriffuar han så, Wij haffue förstadt at Hans Helmholt haffuer sagdt vppenbara på idhra rådhstughu i monga werdigha herrars och godha manna närwaru och åhöro, at wij skulle haffua sagdt honom i sommars i Åbo, at wij skulle haffua warit i Suerige igen, en fulmechtig konung innan S. Michels dagh, som nw förlidhen är, Hoo oss thet haffuer sagdt öffuer, han eller en annan, han haffuer sagdt oss thet med orette öffuer, som ingen godh man etc. Och noghot ther effter fölier i breffuet, wij ärom tyswar så farne vtaff Suerige, at oss lengtar aldrigh effter så at fara tridie sinne,
	Tå nw konung Karl war skild widh riket, behölt Biscop Kätil höffuitzmandzdömet, så at han war rikesens förståndare, Men her Ture Turesson som hade Stocholms slott inne, antwardade thet Erchebispen i hender, och thet togh Biscop Kätil icke wel widh sich, at thet skulle icke antwardas honom i hender som rikesens förståndare war, doch lät han och Erchebispenom slottet vp, Så wardt tå itt herramöte hallet i Telie widh olaffsmesso tijdh, och S. Laurentij tidh ther strax effter bleff Biscop Kätil dödh, Så gingo tå the som i Telie hade warit försambladhe, til och vthwalde Erchebispen til rikesens förståndare, Men konung Christiern försumade sigh icke, vtan lät breff öffuer breff gå in i riket, bådhe til leekta och lärda, och til meniga almoghan i landet, at the skulle taga honom igen med wenskap, Men ridderskapet och then meniga man i riket, woro icke tess til sinnes at the wille haffua honom igen, Och så kom itt stoort anskrij öffuer Erchebispen, at han skulle halla riket konung Christiern til handa, Men han giorde sin vrsegt, både med [225] breff och swåra eedher, at han hölt riket then herra tilhanda som rikesens rådh samtyckiandes worde,
	Så hende thet sigh widh then tijdhen at handtlat wardt om Echteskap emellan her Iwar axelsson som Gotland innehade och jungfru Magdalena konung Karls dotter, och wardt besteltt at bröllopet skulle hallas i Nyköping, wardt och besteldt, at itt almenneligitt herramöte skulle ther tå hållas, til huilkit Danmarks rikes rådh skulle och med komma, Her Eric axelsson, och her Johan Christiernsson anamadhe jungfruna aff konung Karl på Raseborgh, och förde henne til Nyköping, Ther wardt bröllopet hallet widh Korsmesso tijdh om hösten, Anno domini Mcdlxvi, Och ther war till mötet meste parten aff alt ridderskapet, öffuer hela riket församblat, och noghra få woro ther med aff Danmarks rikes rådh, Men Erchebiscop Jöns som rikesens förståndare war, kom ther inthet, och ther med skedde stora knoor, emoot honom, Nogh är til troendes, at han wel förnam, at rikesens rådh wille settia honom aff höffuitzmandz dömet, ty kom han ther intet, The wore monge som icke gillade hans regemente, och the fruchtadhe at han skulle tagha konung Christiern in igen, Therföre gingo the til och vthwalde her Eric axelsson til rikesens förstondare, Nogon tijdh tilförenna, hade Erchebispen hafft bodh effter her Niels Stura, och han war icke wel til fridz med honom, Men her Niels dristadhe sigh icke til at komma til honom, vtan gaff sig til Åbo til her Eric axelsson, Tå Erchebispen förnam, at han icke komma wille, sende han wel femtiyo karla effter honom, som honom gripa skulle, och föra honom så til honom, Men tå the kommo til hans gård, funno the honom icke, så skinnade the hans gård, Någhot ther effter bleff itt herramöte i Stocholm, Ther kom her Niels Sture, med her Eric Axelsson, och beclagadhe öffuer thet wold och orätt som honom skedt war, Men han fick inthet annat än spott och spee aff Erchebispen, Therföre for han in i Gestringaland, och fick någhra karla med sigh, och grep så Erchebispens fogda, togh monga hestar ifrå honom, och baar vp allan skatten, Tå Erchebispen thet förnam sende han [226] Tryhundradhe folk emoot honom, Men her Niels drogh vp åt Dalerna, och hyllade ther almoghan til sigh, och hölt samme her Niels mykit medt konung Karl,
	Tå nw mötet vthe war i Nyköping och rikesens rådh och ridderskapet, som ther til stedes war, hade vthwaldt her Eric Axelsson til rikesens förståndare, Så foro the strax oförtöffuat til Stocholm, så at the woro alle ther i Stadhen förra än Erchebispen thet förmodhat hade, Och begynte the tå gå til rådz med Erchebispen om regementet i riket, och höllo thet så någhra daghar, Och hade Erchebispen någhot tilförenne antwardat her Iwar green Stocholms slott, på sina wegna, Så begaff thet sigh en dagh tå herranar woro på rådhet, at itt stort sorll och buller bleff vtan för dörene emellan theres tienare, och kom itt roop vp, så at alle begynte ropa, at the icke wille haffua Erchebispen för herra och konung, Och hade her Eric Axelsson en tienare, Olaff rådh widh nampn, som Capitenere war i thetta bulret, Och lupo the til dörena ther herranar inne woro, ryckte och slogho på henne lika som the wille slå henne sönder, och ropadhe at Erchebispen icke skulle wara theres konung, Tå wardt Erchebispen, förfärat och förmodde ey annat, än at the skulle komma och slå honom i häl, och hade på then tijdh hwarken han eller her Iwar green, någhot folk widh handena, Ty the hade bådhe sendt theres tienare medt her Dauid benctsson in åt Gestringaland, emoot her Niels Stura, Ther före war Erchebispen kommen i stoort bekymmer, och hade tå ey annor rådh, än at han moste säya höffuitzmandz dömet ifrå sigh, Och antwardadhe her Erich axelsson Stocholms slott,
	Men her Niels Sture war i Dalanar och gaff före, at han wille haffua konung Karl til riket igen, Therföre bleff han och wel hörd, Han fick en stoor hoop folk med sigh, och kom nedh draghandes til Westrårs, och hade tå her Eric nielsson ther slottet inne, Men tå her Eric axelsson förnam at her Niels Sture war titt kommen, togh han någhra aff ridderskapet, och noghra Bispar med sigh, och foor til Westrårs, och gaff före, at han foor för then skull titt, at [227] han wille stilla thet buller som ther på ferde war, Och bleff ther tå handlat at konung Karl skulle komma til riket igen, Doch bleeff ther inthet fulkomligitt beslut vppå i then gången, Men med her Eric Nielsson wardt så handlat, at han tå strax moste vpläta her Niels Stura Westrårs slott, Men Örebro slott, thet han och innehade, skulle han antwarda her Götzstaff Karlsson, Thet loffuadhe han och vth, Doch skedde thet tå icke som han vthloffuade, Och ther med foor her Eric Axelsson åt Stocholm igen, Och her Niels Sture drog vp i Dalanar, och thet skedde om hösten, och bleeff sedhan så stilla ståndandes någhon liten tijdh, Men om kyndermesso tijdh ther effter, som war effter Christi byrdh Mcdlxvij lät Erchebispen så bemerkia sigh, at han wille fara pelegrims reso til Wadstena, Titt kom han, och hans wener her Erich nielsson, Eric karlsson med noghra flere, och bådhe hans brödher kommo ther til honom, Men huad the ther beslutadhe, bleff vppenbart aff thet som effterfolgde, nemliga at the wille skilia her Erich Axelsson widh regementet, Såå foor tå Erchebispen ifrå Wadstena til Öland, och bleeff ther på Borkholmen en tijdh longh, Men sina swenar antwardadhe 'han Eric karlsson at han med them skulle förswara hans Clerekerij i Vpland, Och om samtingen ther nest effter, komo her Eric Nielsson och Eric karlsson til Strengnes, och handladhe ther med bönderna, och föriagadhe the ther nogra aff her Eric Axelssons tienare, som titt komne woro, Sedhan foro the til Stocholm och kommo ther til handels med her Eric Axelsson, Men han gaff them godh ordh, och sadhe som the sadhe, och loffuadhe them hwadh the begieradhe, Ther med skulle thet tå hetas at the skildes wener åth, än tå at thet icke lenge waradhe, Och effter thet her Niels Stura mykit wistades i Gestringaland, ther före fick Erchebispen, hwarken ther eller i Helsingaland skatten vp, Så giorde en aff Erchebispens tienare (som heet Karl Raualdsson) sigh redho, med lxx godha karla, och foor in i Gestringaland, och kom offörwarandes på her Niels Stures hoffmän, och greep xxiiij aff them, Thå her Niels Sture thet förnam kom han hastigt på Erchebispens tienare, [228] och greep them alla samman, så at icke en vndkom, Och noghot ther effter widh Påska tijdh, kom her Niels Sture nedh til Westrars, och begynte allestädz ther om kring handla med bönderna, at the skulle säya konung Karl huldskap och mandskap til, Och när thet rycktet kom vth, at han dagtingadhe på konung Karls wegna, sende monge aff städherna til honom, the ther och begiärade konung Karl igen, Ty the sågho wel, at the som rikesens rådh woro icke kunde dragha öffuereens, The wille alle wara lijka godhe, och inghen wille lijdha then andra i regementet, öffuer sigh Ther före begynte både bönder och borghare ledhas widh sådana wesende, och åstundadhe at konung Karl motte komma til regementet igen, Ty fick och her Niels Sture mykit medt håld, och han sende en hoop aff sina tienare til Vpsala, och lät skinna biscops gården, Och widh Erics messo tijdh foor han åter vp i Dalerna til at försambla folk, och komma nedh med, Men medhan han war i Dalerna, kom her Eric Nielsson med en stoor hoop folk aff Nerike, och Åkerbohäredh, til Arbogha, greep ther en hoop aff her Niels Stures tienare, Drogh så til Westrårs och woldgeste ther bådhe prester och borgare, och tå han förnam at her Niels kom nedh draghandes med mykit folk, Så drogh han vndan för honom til Kolbeck, och läghrade sigh ther widh brona, vth medt elffuenne, Her Niels Sture kom titt med sin häär, och hade han tå fååt her Steen Stura sigh til hielp med tryhundrat folk ifrå Gestringaland, Men her Niels Stura kunde icke komma öffuer Elffuena til her Eric, Therföre skantzadhe the bådhe för sigh vth medh Elffuenne, och giorde the stoor skadha hwar vppå then andra, besynnerligha daghen effter S: Johannis, bliffuo monge bådhe Dalekarlar och Gestringar slaghne, och druncknade ther the wille giffua sigh öffuer Elffuena til fiendanar, kom och her Erich Axelsson frå Stocholm ther til med, och wille han haffua reest någhra bönder med sigh, Men the wille intet gå medh honom, Ty han hade tilförenne budhit them at the skulle sittia stilla, och gå med inghen, Ther med foor han åt Stocholm igen, Men Iwar green war hemligha kommen in i Fiedrunga land, Ther [229] reeste han bönderna och wille slå på her Niels Stura, och tå han förnam at her Niels war aff draghen, giorde han fridh med Dalanar, och foor så til Vpsala, ther baar han itt breff fram som her Erich Axelsson hade vthscriffuit effter som han gaff före, aff huilkit breff skulle kunna bemerkias, at her Eric Axelsson hade fördt her Niels Stura och her Erich Nielsson i owilia til hopa, at the skulle förderffua huar annan, Och sadhe han ytterligare, at her Eric Axelsson war icke lagliga korat til riket, vtan han hade listeligha trengt sigh ther til, Widh samma tijdh war her Eric Axelsson dragen vth i frå Stocholm och hade med sigh her Göstaff Karlsson, her Trotte Karlsson, her Niels Ottesson, med noghra flere, Och reste bönderna i Rodhen, och kom draghandes til Vpsala, Men her Iwar green hade reest Fiedrundaland och kom draghandes emoot honom, och hade tå fåt her Erich Nielsson med sigh, Och tå thet kom så när, at thet skulle komma til slagtingen, hade her Eric Axelsson bodh och breff til her Iwar, och her Erich Nielsson, och bödh til en wenligh handel, och vpslagh med them, Men the wille inthet ther til, vtan komo manliga dragandes, När the bönder som med her Eric Axelsson woro, sågho at fienderna komo så dristeligha til dragandes, gåffuo the fluchten, och moste så her Erich Axelsson och the med honom woro ok ryma, och the gåffuo sigh med hast åt Stocholm igen med theres häär, Och på S: Jacobi dagh beladhe the stadhen på Norramalm och innan få dager ther effter kom Erchebispen, och honom folgde Claes Rönaw med andra flere, aff Danmark, och hade mong skip med fara, The beladhe stadhen, på Södramalm, Ther kom och Erich Karlsson til medt, Och effter thet stoor samqwend war i Vpsala S: Laurentij dagh, Ty foor Erchebispen tijt at handla ther med bönderna, och wille hylla them i frå Erich Axelsson til sigh, Så foor och Erich Karlsson med sitt folk åt Telie, emoot noghra bönder, som sigh ther församblat hade, til at slå back vppå them, som i södhra lägrett woro, När the Danske thet sågo, at bådhe Erchebispen och Erich Karlsson foro ifrå them, gingo the til skips, och gåffuo sigh vth i skiären, wel tuå eller tree milor, vth ifrå [230] Stocholm, Ner Erchebispen igen kom, och sågh at the Danske woro aff draghne, hade han bodh effter them och kalladhe them ååter til baka igen, Widh samma tijdh kom her Iwar axelsson med mykit folk til Nyköpung ifrå Gotland, och han drogh strax ååt Örebroo, och bestalladhe ther slottet, och läth Moens Benctsson och Arffuet Trolla bliffua ther före, med itt taal folk, och drogh så sielff åt Stocholm, Men her Erich Nielsson reddhe sigh til med mykit folk, at vndsettia Örebroo, Han bleff aff slagen, så at han icke vndkom meer, än med fiorton karla, Så skickades tå her Iwar green vth och Eric Karlsson at the skulle försambla bönder, och giffua sigh emoot her Iwar axelsson, Men samme her Iwar begeradhe icke annat med sin anslagh, vtan at han wille, at lägret som för Stocholm war, skulle förskingras, Och tå han thet så vthrettat hade, war han ther med til fridz, och drogh åt Stocholm, Men her Iwar green, och Erich Karlsson komo til Östensbro, och ther funno the en hoop med bönder försambladhe, fingo the och tå weta at her Niels Sture kom med en stoor häär draghandes aff Dalanar, honom wille the först möta, Men the wiste icke rettzligha huarest the skulle finna honom, Och förra än noghor wiste, ther itt ord aff på yttersta daghen i Augusti månat, kom her Niels Sture til Vpsala, och togh biscops gården in, och daghen ther effter kom her Iwar green, och Erich Karlsson, och bönderna aff Fiädrundaland, och föll strax til her Niels Stures folk, och ther bleeff en hård slagting, Ty Dalekarlenar lätos som the wille fly vndan, och söchte ther med belegligh plattz, och the andre tryckte fast effter, och ther medt fingo the stoor skada, så at ganska monge bliffuo slagne aff Fiedrundaland, än tå at på then andra sidhon skedde och skada nogh, Ther med drogh tå her Niels Sture medh sitt folk vth i Rodhen och försambladhe ther flere bönder til samman, Och her Iwar green och her Eric Nielsson bliffuo än tå någhra daghar i Vpsala, Widh samma tijdh giorde the i Stocholm sigh redho medh allo macht, och drogho om natta tijdh med bååt vp til Ledernöö, at the skulle komma baak på the Danskas läghre som med Erchebispen war på [231] Norramalm, Men the Danske wordo förwarade, och skyndadhe sigh strax til skips, och fienderna fölgde them påå foot effter, så att the med plattz komo til skepz, Och the aff Stocholm föllo och strax i sijn skep, som the ther til beredt hade, föllo så til the Danskas skip, och fingo halffparten bort aff them, och fölgdhe the andra skepen som vndkommo så hart på footen, at the icke öffuergåffuo them förra än the kommo ytterst i Skiäriegården, Så foro och her Iwar axelsson, her Göstaff Karlsson, her Åke Jönsson, her Gregers matsson, her Trotte Karlsson med noghra flere vth i frå Stocholm, och hade the mykit folk med sigh, The fingo och noghra bönder ther til, och achtade sigh emoot her Iwar green, och Erich Karlsson, som än tå woro widh Vpsala Men tå samme her Iwar och Erich Karlsson sågho at bönderne icke wille stå fasta med them, oc at the hade fiender bådhe baak och före, moste the giffua flychtenna, och gåffua the bönder heemloff som med them woro, Eric Karlsson rymde åt Östergötzland, Her Niels Sture drogh åt Westrårs, och geste och plåghadhe han bönderna i Fiedrundraland, ganska swårligha för thet the hade så offta warit her Iwar green wedherreedho, och gååt vth med honom, Wid samma tijdh kom Hans diekn med en hoop Dalekarlar och Helsingar, och the beladhe Salista, och fingo thet in, Stäket hade her Eric Axelsson lätit bestalla,
	När thetta så alt skeedt war, sende her Eric Axelsson, her Iwar axelsson och the andre aff rikesens rådh som tå til städes woro, bodh til Raseborgh til konung Karl, som begiärade at han skulle komma och anama riket igen, Her Fadher Vlffsson och her Gregers mattzsson woro sendebodhen til honom, War och her Erich Axelsson til fridz ther med at Erchebispen motte komma til sitt igen, och saken på alla sidhor wordet fördraghen, Och hans broder Christiern Benctsson foor til Öland och skulle ther handlat med honom, Men som nogh merkiandes war, Erchebispen wille til ingen förlijkning som honom budhin wart, ty kom han och intet meer hijt vp, Men her Iwar Axelsson, her Niels Sture, och flere som höllo med her Eric Axelsson, gingo her Eric Nielsson och Eric Karlsson så hårdt effter, [232] at the nödhgades giffua sigh til dagtingan, och seya her Erich Axelsson huldskap och mandskap til, Och loffuadhe the thett vth medt theres öpna och beseglat breff, at the wille wara konung Karl hulde och trogne, om han kome til regementet igen, Besynnerligha loffuadhe her Erich Nielsson thet vth, at han skulle vplåta Örebro slott som han inne hade, och tå bestallat war, Men han stodh inthet widh sitt löffte, vtan noghon tijdh ther effter, kom han med en hoop folk draghandes til Örebro, och wille driffua bönderna ther ifrå, som slottet bestallat hade, Och kom han med bönderna til slags, wardt aff them öffuerwunnen, och sielff gripin i markenna, Och bönderna antwardade honom her Niels* Sture i händer, som effter få daghar sedhan slagtingen skedd war, kom til Örebro, Her Niels Sture förde her Eric fången til Westrårs, och sedan til konung Karl.
	Tå nw konung Karl war aff rikesens rådh med bodh och breff kallat til riket igen, kom han ifrå Raseborgh daghen effter S: Martin, in för Stocholm, Anno domini Mcdlxvij, Och hade han tå meer än halff tridie åår warit skild widh riket, Men nw bleeff han medt stoor ähro och process intaghen i Stocholm, Och her Eric Axelsson vplät honom riket, och antwardade honom Stocholms slott och stadh, och han bleeff åter almenneligha hyllat för rikesens herra och konung, Erchebispens wener sadhe honom och huldskap och mandskap til, Så skickadhe och konung Karl her Christiern Benctsson med breff til Erchebispen som war på Öland, och wille än tå wendt all ting til thet besta, Men Erchebispens regemente hadhe tå enda, Han hade twå resor skildt konungen widh riket, Gudh tilstadde icke, at han skulle giöra thet flere gånger, Ther medh bleff Erchebispen dödh på Öland, fögho bettre än en älende man, widh fäm wikur effter konung Karl hadhe fått Stocholm in, Och konung Karl begynte fara om kring i landet, och handhladhe med then menigha man i riket, och honom til sades huldskap och mandskap, Men Calmarne och Öland medh någhra andra landzändar höllos än tå konung Christiern til handa, Therföre stempladhe han genom sina wener alt thet han kunde emoot konung Karl, Och aff hans [233] tilskyndan kom en til Calmarne Lodouicus widh nampn, Han screff sigh vth för en patriarch aff Antiochien, och en herra öffuer heela Europen, Samme Lodouicus screff alla Biscopar, Prelater, och meniga Adhlen til her i riket, och stemde them alla til sigh, Och sadhe han sigh för then skull kommen wara, at han wille göra fridh riken emellan, Och för hans scriffuelse skul wardt en stoor twist i riket, Ty somblighe meente man skulle wara honom lydigh, och somblige sadhe ther ney til, Men konung Karl stilladhe thet bullret, och gaff före, at wij här i riket wore en sådana fremmande Man inthet plichtige, Så bleeff tå beramat itt herramöte i Halmstadha emellan konung Karl, och konung Christiern, på S: Olaffs tijdh, Ther komo bådha parterners fulmyndigha sendebodh, Konung Christiern begärade at konung Karl skulle låta honom riket vp, Men konung Karl war öffuerbödigh, at saken motte komma i retta, så at ther motte dömas om, huilken there bättre rett hade till riket, Til sådana rettgång wille konung Christiern icke, vtan lät sich så tyckia, at hans rett war allom wppenbar, han wille icke med rettgång läta komma noghot tuiffuel på sin rett, Ther före bleff tå inthet beslutat, vtan rychtet gik almenneligha vth, at konung Christiern wille med hersköld tagha riket in, Och thetta skedde anno domini Mcdlxviij. Konung Karl förstärkte sigh med folk til at möta konung Christiern, om han wille dragha her in i riket, Och S: Katherine tijdh ther effter drogh han med macht in i Westergötzland, Men her Iwar green som Axewald innehadhe, sendhe bodh emoot honom, at han icke ther in dragha skulle, Doch thet achtade konungen intet, vtan kom med mykit folk ther in, Tå her Iwar green thet förnam, bemannadhe han slottet, och gaff sigh in i Danmark til konung Christiern, Och konung Karl lät bestalla Axewald, foor så sielff genom Vermeland, och Dalanar, och kom genom Gestringaland åt Vpland igen, Men konung Christiern kom aff her Iwars greens tilskyndan med mykit folk draghandes in i Westergöttzland, så moste tå konung Karls folk som lågho för Axewald dragha ther ifrå igen, Och ther med drogh konung Christiern [234] åter in i Danmark igen, När konung Karls folk thet förnam förstärkte the sigh, och drogho så först in i Werend, och giordhe ther noghon skadha på konung Christierns wener, Sedhan drogho the in i Halland, Tå konung Christiern thet förnam, skyndadhe han sigh oförtöffuat in i Westergöttzlandh igen, och bestelte han sitt folk i försååt på en skogh ther konung Karls folk skulle framdragha, Och tå the Suenske komo draghandes, och achtadhe sigh inthett, bliffuo ther monghe aff them bådhe slaghne och fångadhe, Her Åke Jönsson bleff ther gripin, The Suenskes största lycka war tå at the hadhe icke alle draghit medh theres heele häär, then wegen ther försåtet för them war,
	Widh Michilsmesso tijdh ther effter anno domini Mcdlxix förscreff konung Karl itt herramöte i Wadstena, och widh samma tijdh, eller noghot tilförenne, hade Eric Karlsson med her Eric Nielsson och noghra flere, satt sigh vp emoot konung Karl, Tå nw en part aff them som han förscriffuit hadhe komo til Wadzstena, komo ther på them Eric Karlsson, her Trotte Karlsson, och her Eric Nielsson, och gripo ther frw Magdalena konung Karls dotter, her Birger Trolla, och hans son Arffuet Trolla, Thå konung Karl som tå på weghen war åt Wadzstena thet hördhe, drogh han åt Stocholm igen, och lät försambla mykit folk, och sende them emoot Eric Karlsson, som kom draghandes åt Vpland, Bådha häranar möttes widh Arbogha, konung Karls folk bleeff affslaghitt, och gaff flychten, Och Erich Karlsson och the med honom woro, läto skinna och sköffla Arbogha i grund, effter thet borgarenar hadhe stått med konung Karl, Så hadhe och en tijdh long itt löst partij gått widh skoghen här i landet och giordt mongestädz skadha, bådhe med rooff och mordh, och the sadhe sigh wara aff konung Christierns folk, och the kallades Skogsgångare, The samme gåffuo sigh til her Johan Slaweke, och han gaff så sigh med them til Eric Karlsson, lät bestalla Westrårs slott, och kom så sedhan til Vpsala, och twinghadhe ther stadhen til at säya Eric Karlsson huldskap och mandskap, och noghra få dagar ther effter, wardt Erich Karlssons breff slagitt på [235] kyrkiodörena i Vpsala, ther han vthi screff sigh för rikesens herra och höffuitzman, och satte för samma breff her Trotte Karlssons, her Dauid Benctssons och her Erich Nielssons insigle, med noghor annor, The ther alle vpsadhe konung Karl huldskap och mandskap, och scriffuo alt onth om honom, och sadhe at han war en meeneedhare, och motte med ingen rett bliffua i regementet, effter thet han hade thet en gång försworet, Fåå dager ther effter kom Eric Karlsson til Vpsala med mykit folk, baar ther vp skatten, och hölt sigh för rikesens höffuitzman, Men konung Karl sendhe itt taal folk ifra Stocholm medh en aff sina godha män, som heet Claes olaffson in åt Rodhen til at försambla ther folk, och her Sten Stura sende han åt Södermannaland, til at försambla ther folk, När Erich Karlsson thet förnam, drogh han strax vth i Rodhen, och kom til slaghs medh konung Karls folk i Knuteby, Konungens folk bleeff aff slagitt, och Claes olaffsson wardt fångin, Men her Steen Sture kom draghandes til Westrårs med thet folk han hadhe församblat i Södermannaland ther föriägadhe han them som slottet belagdt hadhe, och så achtadhe han sigh dragha in i Fiedhrundaland, Ther kom tå Eric Karlsson dragandes emoot honom, Så vpkom och itt roop i her Steens häär, at the wille sielffue slå på honom, När han thett förnam öffuergaff han sin häär, och rymde åt Dalerna, ther her Niels Sture war för honom, Tå Eric Karlsson kom til them aff Södermannaland som en nw til hopa woro, sedhan her Steen war rymd ifrå them, begynte han handla med them, och kom them ther til, at the sadhe honom huldskap och mandskap, och berömde han sigh högt huru han all ting gick wel igenom, och hadhe allestedz lycko och framgång, Och han straffadhe och spottadhe konung Karl ganska mykit, och när the hade loffuat honom, at the aldrigh strijdha wille för konung Karl, så lät han them gå heem igen, Och widh tiugunde dagh jwl ther effter, hade Erich Karlsson församblat mykit folk emoot her Niels Stura, och her Steen Stura, ty rychtet gick at the kommo nedh dragandes aff Dalerne med mykit folk, och effter thet the fördrögde, och icke kommo så hastigt som förmodhandes war, [236] giordhe han sigh i sinne öffuerdådigheet redho, och drogh vp til them, Och tå han kom med altt sitt folk vp om Henemora, mötte honom her Niels Sture, och her Steen Sture, med ganska lijthet folk emoot thet Eric Karlsson hade, Ther kringhuerffde the så hans folk som en hop medh fåår ther slagtas skulle, och intet kunna tagha emoot, och moste tå Eric Karlsson med her Trotte Karlsson, her Eric Nielsson, her Johan Slaweka, och flere som med honom woro, fly medh eenne sådana skam, at pighor och quinfolk gripo och fångadhe en part aff hans hoffmän, Gödeka Wargh bleff gripin aff enne leghepijgho, Och Erich Karlsson och the med honom woro skyndadhe sigh thett snaraste the förmotte åt Westrårs, Och läto ther med hast vthgå breff och bodh åt Nerike, Södermannaland och Östergötzland så lydandes, at the i alla motto hade öffuerhandenna, och at thet stodh altt wel til med them, Medh sådana lijst kommo the genom landet nedh til Calmarne, Ty om thet hade waritt kunnocht huru theres saak stodh, hadhe the wel alle bliffuit tagne widh halsen, Doch bleeff en part aff theres anhang fångadhe, Biscop Henric i Linköping fijck tuå frijborna män aff theres selskap fångna, the woro twå brödher föddhe i Norige, Then ene heet Jösse Pedhersson, then andre Niels Pedhersson, The sendes til konung Karl til Stocholm, ther wordo the och Gödeka Wargh, steghladhe med noghra bönder, Her Christiern Benctsson och her Dauid Benctsson gåffuo och fluchten Men the bliffuo bådhe grepne widh Nyköping, Och Arffued Trolle behölt them ther i fängilse, her Dauid bleeff dödh i fängilsen, och her Christiern gaffs löös, vnder swåra eedher och förplictelse,
	Sedhan sende konung Karl her Steen Stura med mykit folk nedh i Wärend och Westergötzland emoot konung Christiern som hade bestallat Öresteen, Och när konung Christiern fick höra at the komo dragandes, drogh han emoot them, och kom med them til slags, Han bleff ther affslaghen, och miste mykit folk, wardt sielff såår, effter som rychtet gick, och rymde åt Danmark igen, Och ibland annat folk som han miste, bleeff her Erich Nipertz ther [237] slaghen, när thetta alt vthrettat war, och konung Karl war kommen til macht igen, lät han hårdeligha straffa och beskatta bönderna i Fiedrunda land, för thet the hade så offta warit vthe med Eric Karlsson emoot theres retta herra.
	Någhon tijdh ther effter bleeff konung Karll siuk, och tå han lågh på sinne sottasängh, lät han viya sigh widh sina frillo, på thet han skulle echta sin son, Ther mykin tretta sedhan aff kom, Och antwardadhe han her Steen Stura riket i hender, och så bleeff han dödh i May månat widh Erics Messo tijdh på Stocholms slott, och bleeff ther begraffuen i Gråmunka klöster, och haffuer hans heela regemente fögho annat warit än oroligheet och inbyrdes twedregt, Som mest kom ther aff, at en part i riket wille haffua konung Christiern, och bliffua widh förbundet som riken emellan giordt war, och en part (aff then orsaak som til förenne berördt är) wille thet icke, och ther före seer man, så här som annor stedz fruchtena aff förbundet, och haffuer konung Karl meer än nogh försökt werldennes ostadigheet, och lyckohiulet,
	Tå nw konung Karl dödh war, och monge aff thet Suenska riddherskapet woro när konung Christiern, som wore Erich Karlsson, her Ture Tureson, her Trotte Karlsson, her Iwar green, och monge andre, Så scriffuo the som här i riket woro them til, at the skulle komma her in i riket igen, på thet the motte eendregteligha keesa och kora en höffuitzman, som riket förestå skulle, Men Eric Karlsson och the andre swarade, at the wille leffua och dö med konung Christiern, och achtadhe ingen annan herra kora, Och så komo tå Erich Karlsson, her Trotta Karlson och her Iwar green, medh skep in i Stocholms skäär, och the gåffuo sigh i land medh tryhundrat folk, och drogh in åth Fiedrunda land och handladhe ther medh bönderne, at the skulle falla til konung Christiern, och hylla honom för theres herra, Thett samma handladhe the och kring om Vpsala, Men her Iwar axelsson som Gottland innehade, och Erich axelson som hade största delen aff Findland, med monga andra aff ridderskapet, stodho fast med her Steen Stura, och wille [238] haffua honom för theras herra och höffuitzman, Dalanar, och Stocholms stadh woro och på hans sidho, och ther med dagtingades på twå sidhor, Then ene parten för her Steen, then andre för konung Christiern, Och kom på thet sijdsta til vppenbara feyde emellan bådha parterna, Och skedde en slagting emellan her Steen och Erich Karlsson och them med honom woro i Trögdenne, Så sattes thet i dagh, och Erich Karlsson, her Trotte, her Iwar green, och theres partij, komo med her Steen och Erich Axelson til orda, Men effter thet the til inthet annat medhel wille, vtan at konung Christiern skulle komma til riket, Ther före bleeff ther ingen wenskap aff, vthan in emoot Vpsala widh Ladhoby komo the ååter til slags, och ther bleeff Erich Karlson aff slaghen, at han så hemeligha moste ryma, åt Calmare, och ingen wiste hwart han kommen war, för än longh tijdh ther effter, Och fåå daghar ther effter skedde en slagting emellen her Steen och her Trotte Karlson, och skedde skadha och förderff på alla sidhor, Och hade nogon tijdh förra än tessa slagtingar skedde, warit widh Magdalene försambladhe i Eneköping, Eric Karlson, her Eric Nielson, her Iwar green, her Trotte Karlson, her Johan Slaweka, och her Niels Fadherson, med monga bönder som the församblat hade, aff Nordlanden, Vpland, Södermannaland, och Nerike, Tesse alle scriffuo til Stocholm, at man skulle keesa och kora en sådana herra som rådde öffuer all try riken, effter thet gambla förbundet, som riken emellan giordt war, Och gaff Erich Karlson före i sitt breff, at konung Karl hade inghen macht til at antwarda her Steen Stura riket i hender, effter thet han icke sielff war rett konung, sedhan han hade försworet riket, Men the aff Dalerna scriffuo Stocholms borghare til, at the skulle stå faste med her Steen, Thet samma wille the och göra i Dalanar.
	Så förlop thet wel itt åår öffuer, sedhan konung Karl dödh war, at rikesens rådh war twedregtigt, Ty at en part wille haffua her Steen för höffuitzman, och en part wille icke, Ther före försambladhe tå bönderna sigh sielffua i Vpsala, aff Vpland, Södermannaland, Dalanar, Helsingaland, och flere landzendar, tolff bönder aff huart [239] heredhe, The beleffuadhe itt herramöte i Eneköpung, ther alt rikesens rådh skulle til hopa komma, och dragha sigh til eendregt, Ty the sadhe sigh ingalunda kunna länger sådana twedregt lidha i landena, Och tå the kommo tilsamman som beleffuat war, bleff ther fögho vthrettat, effter thet her Steen och her Niels Sture komo ther intet, Widh Walborgha Messo tijdh wart och hallet itt möte i Arbogha, til huilkit kallat wore både borgare och bönder, och ther skulle endregteligha samtyckias hoo höffuitzman wara skulle, Och ther wardt en lest tydskt ööl vplagdt för bönderna, Ther före gåffuo the rösterna som han begäradhe ölet gaff, Wordo och noghre i samma möte tilskickade, som skulle komma til taals med konung Christiern i Stäkaborgs skäär, ty han war tijt förmodhandes, och på thet sista kom thet ther till, at the som höllo med her Steen fingo öffuerhandena, och han wardt samtyckt för höffuitzman.
	Men tå konung Christiern sågh at hans wener kunde intet vthretta, giorde han sigh redho med allo macht til at dragha vp til Suerige, Kom så til Calmare, som än tå war i hans hender, lät nederleggia och förskingra en hoop folk som her Steen hadhe liggiandes widh Kleckeberga, och så segladhe han i Stocholms skäär, Men Erich Karlsson drogh med itt taal folk til Stäkaholm, och förstörde then bestalning ther war, och skyndade sigh sedhan effter konungen, Och kom konung Christiern för Stocholm med siwtiyo skep, tiyonde daghen i Julij månat, och felte sin Ankar widh Wångs öön, och på then tijdhen war mesta parten aff rikesens rådh i Stocholm, Erchebiscop Jacop, som Michels Messo tijdh nest tilförenne war heemkommen ifrå Room, war och tå med i Stocholm, Ther wardt tå lenge handlat emellan konung Christiern och rikesens rådh, at han motte komma til riket igen, och hans myndigha sendebodh woro tijdt och offta inne på Helgeandz holman, och kom doch til intet beslut, Och woro monge Suenske med konung Christiern, Nemligha Eric Karlson, her Iwar green, her Trotte Karlson, her Ture Tureson, Eric Kromedick, Staffan Benctson, her Eric Nielson, her Eric Otteson then yngre, Benct Christerson och hans brodher, och effter [240] long förhandling wardt satt i dagh til Egidij, Therförinnan skulle både parternar sachtmodeligha höra huar annars swar och tiltaal, wille och the Suenske wetha, hoo som skulle stå för rikit, tå konungen icke til stedes wore, Medt huilkin ordh, the gåffue honom endelis hopp ther til, at han skulle komma til riket igen, Doch bleeff thet så hengiandes, at han fick ingen wiss swar, och ther med fördrögdes tijdhen at vintren tilstundade, och fetalien bleeff förtärd, och ther foro the Suenske effter, at han skulle nödgas til at dragha åt Danmark igen, Men tå han förnam, än thet icke annat war än een förhalan, Sende han her Trotte Karlson in åth Fiedrundaland med tuhundrade karla, och Erich Karlson och her Iwar green medh en hop folk til Vpsala, och the landzendar ther om kring, at the skulle hylla honom landet til handa, och han sielff gaff sigh på Norramalm, om S: Egidij dagh, och befeste sich ther med skermer och kupor, och bestalladhe så Stocholm på then ena sidhona, skööt och förargadhe aff Brunkebergh in i stadhen, Och året tilförenne, hade han så bestelt med siöstäderna, at intet saltt fördis hitt in i landet, ther före lät nw selia salt i sitt lägre, och gaff gott kiöp, och lät thet rychtet gå, Och ther med lockade han monga bönder til sigh, behölt och monga bönder quarra i läghret, som effter salt komne woro.
	Men tå her Steen och flere som i Stocholm woro, förnummo huad lijst konungen brukade, foor her Steen sielff med her Niels Stura, Arffuet Trolla, och någhra flere vth i landet til at försambla folk aff Östergötzland, Westergötzland, Nereke, och flere landzendar, och her Niels drogh åt Dalanar, Så drogh konung Christiern sielff til Vpsala, och stemde ther landet til sigh, Och mong häredhe och noghre knapar, handgingo honom ther, och beklagadhe han rikesens rådh högeligha för bönderna, och lät them see och höra någhon breff som rikesens rådh hade giffuit honom för någhor åår, at the rådde honom ther til, at han skulle gripa Erchebiscop Jöns och senda honom til Danmark, Och wille han med samma breff vpueckia bönderna emoot rikesens rådh, och komma sigh sielff i wilia med them, och medhan han så war i Vpsala, fick han tidhende, [241] at her Steen kom dragandes med mykit folk, Ther sende han emoot honom Eric Karlson, Eric Kromedick, her Trotte, her Iwar green at the skulle försambla bönderna, och förhindra honom at han icke skulle komma med sitt folk til Stocholm, Men her Steen skyndade sigh åt Stäket, och Erchebiscop Jacob, som tå war komen titt, förfordradhe honom, så at han kom wel öffuer med sitt folk, Och tå Eric Karlson, och the andre kommo med sitt folk, wille han icke städia them öffuer, Ther aff förskingrades tå the bönder som med them woro, och the sielffue med någhro bönder komo i konungens läghre, Men konung Christiern gaff sigh sielff med skutor och båtar ifrå Vpsala åt Stocholm, menandes sigh skola komma genom strömen widh Stäket, och tå han ther kom, wille Erchebispen huarken tala med honom, eller sleppa honom ther genom, Therföre moste han fara öffuer land frå Stäket til sitt lägre, Och medhan konungen war för Stocholm, fick Otte Törbiörnson med Westergöternes tilhielp Elffuisborgh in, som her Iwar greens tienare innehadhe, Axewald brende han och aff, her Iwar hade thet i förläning.
	Tå nw her Steen och the med honom woro, hade församblat så mykit folk, som the betröste sigh skola kunna bestå med, droghe the fram til Erffua, en halff mila ifrå Stocholm, ther screff her Steen konung Christiern til, at han skulle dragha sin wegh til Danmark igen, Men konungen swaradhe, at han icke war i then acht kommen, at han så hastigt skulle tädhan fara, Och til thet folk som her Steen hade, sendes honom trettanhundrat folk öffuer Ledhernöö, ifrå Stocholm, Och så drogh tå her Steen medh sitt folk fram på malmen, Och hade konung Christiern skipt sitt folk i tree delar, En hoop achtade på skeppen, Een part war på Brunkeberg, och een part widh S: Clare klöster, Och hade han en stoor hoop bönder med sigh i läghret, bådhe the som kompne woro til at köpa salt, och woro förhåldne, så och the bönder som Eric Karlsson, her Trotte, och her Iwar green församblat hade, Och tå klockan war widh Elloffua på dagen, kom her Steen så sachteligha til dragandes, och slogh strax til konung Christierns folk som war widh S: Clare Clöster, och [242] the vtaff Stocholm föllo och mechteliga vth med båtar back på them, och föllo så hårdt till, at the komo eeldhen på konungens skermer, Men tå konung Christiern sågh at hans folk, som nedhre widh klöstret war, kom i stoor nödh, och hade när wordet nedherlagt, lät han sitt folk som på berget war komma ther til vndsetning, och tå bleeff stridhen så hård, at her Steen moste wika aff igen, och hade han wel wordet aff slagen, huar her Niels Sture icke hadhe snart kommet honom til vndsetning, Samma her Niels kom til dragandes baak för Brunkebergh vtaff skoghen med mykitt folk, kom och så en hoop folk vtdragandes ifrå Stocholm, ther Knut Posse war baneermestare före, Så slogho the åter til konungen på alla sidhor, och Knut Posse trengde så hardt til, at han kom in til konung Christiern så när, at konungen sielff med sina egna hand giorde honom illa sååran, Så bleeff och tå konungen skotten i munnen, och miste någhra tender, aff itt hakabösso lodh, och så gaff han fluchten, åt sin skep, Hans folk begynte och fly til en broo som giord war emellan Käplingen och Malmen, Men borgarena aff Stocholm woro vthe med båtar, och huggo brona så sönder, at när folket kom mykit på henne, brast hon sönder och mykit folk drunknadhe ther, Monge båtar wordo och så förfylte medh folk, at the sunko nedh, och drunknadhe så ganska mykit folk, Widh konungens huffuudhbaneer Danabroka, lågho meer än femhundrat slagne, vndantagandes them som här och thär annorstedes woro slaghne, Widh niyo hundrade bleffuo fångadhe, her Trotte Karlson bleeff slagen, som altijdh hade warit en alwarligh och dristigh krigsman, Så bleffuo och mesta parten aff the bönder slaghne som när konung Christiern woro, Någhre få aff them komo i skepen, och the Danske wille haffua kastat them vth för bordh, Men konungen wille thet icke tilstedhia, vtan lät settia them i land, Och i bland them som fångadhe woro, wore tesse effterscriffne, her Claes Rönaw marsken i Danmark, her Ture Tureson, her Biörn Johanson, her Ficke aff Jwtland, her Niels Christiernson, her Niels Gunnarson, her Anders Frijs, her Niels Timeson, her Eric Åkeson, her Ditterick Frijs, her [243] Niels Engelbrectzson, och monge andre friborne män, och skedde thenna slagtingen, Effter Christi byrd, fiortonhundrat itt och siwtiyo åår, Torsdaghen effter Birgitte.
	Tå her Steen thenna slagting wunnet hadhe bleff han stadfest i regementet, och foor så kring om alt riket och fick in alla slotzloffuor, bådhe aff Suenska och Danska, och winteren ther effter fick han Calmarne, Borkholm, och Stäkaholm in, som alt in til then tijdhen hade warit i konung Christierns hender, Så straffade han och swårligha the bönder i Fiedrundaland och om kring Vpsala som hade giordt konung Christiern vndtsetning, Så sattes i dagh emellan riken, och wordo mong herra möte hallen, så gott som huart åår, thet ena effter thet andra riken emellan, och bleff dogh fögho vthrettat, Och the fångar som her Steen fått hade, woro i mong åår med theres fängelse bestrickadhe, för än the aldeles frij och quitte wordo, och skedde monge rettgånger om Gotland, och kom doch til intet beslut, Och än tå at thet stodh i fridh emellan her Steen och konung Christiern, Så war thet doch ingen rett fast fridh, Ty konung Christiern vndsadhe jw altijdh the Suenska, och her Steen redde sigh altijd vppå at stå honom emoot, än tå thet doch icke kom til vppenbara feyde.
	Anno domini Mcdlxxvij, wardt vniuersitetet stichtat i Vpsala, aff Erchebiscop Jacob, och tw åår ther effter foor her Eric Axelsson med thet folk her Steen honom tilskickat hadhe in i Rysseland wel tiughu eller tretiyo milor, och giorde ther stoor skadha, han slogh ihäl bådhe folk och fää, man och quinno, vnga och gambla, til ganska mong tusend, hadhe och Ryssanar någhot til förenne giordt stoor skadha i Finland, Någhor åår ther effter, som war anno domini Mcdlxxxj, bleff konung Christiern dödh, tå han hade widh fyra och trettiyo åår konung warit, Och haffuer thet förbundet som riken emellan giordt war nogh bewisat i hans tijdh, huad frucht thet hadhe med sigh.
	Tå konung Christiern dödh war, hade rikesens rådh i Norige sin bodh til rikesens rådh i Suerige, och förbundo sigh så med them, [244] at the wille med them bliffua vnder en konung, The Norske woro icke nw så mechtige at the kunde försuara sigh vnder theres infödda eghen konung, som the i förtijdhen giordt hade, Therföre wille the thå med the Suenska, som mechtigare woro, wara vnder en konungh, och all then tijdh the hadhe bodh i thenna sak til the Suenska, är nogh aff merkiandes huru the woro til sinnes medh the Danska på then tijdh, Och gingo the Norske til och bestalladhe Baghahws, och wille the komma slott och feste i Norska manna hender igen, och hadhe the stoor klaghomål öffuer konung Christiern, at han hade förpantat och bort satt mongh land och län vndan Noriges Crona, och at i hans tijdh woro flere fremande köpmen komne ther in i riket än tilförenne want war, heela landet til en dråpeligh skada, Ther före wille the icke gerna haffua junkar Hans för theres konung, med mindre Norige skulle först komma i sin retta skick igen, som thet war för än thet kom i konung Christierns hender, Men förberörde junkar Hans, konung Christierns son, screff them til som lågho för Bagahuus, och sadhe sigh wara arffuinga til Norige, dogh medh huadh rett, thet kan man icke weta, all then tijdh han icke war aff then gambla konunga slechten, som med arffrett hadhe Norige inne, Hölt och thet gambla förbundet som riken emellan giordt war, thet inne, at Norige skulle så wel wara kororike, som Suerige och Danmark, Och än tå at junkar Hans kalladhe sigh arffuinga till Noriges rike, Så är doch clart på tagha at the Norske gilladhe thet inthet, vtan gingo til som förberördt är, och förbundo sigh medh the Suenska.
	Men noghon tijdh ther effter gik bodh och breff öffuer all try riken, att itt herramöte skulle hallas i Halmstada, och tå tijdh war at thet hallas skulle, giorde her Steen sigh redho och rikesens rådh medh honom, til at fara titt, och tå han kom til Wadzstena, bleff han siuk i sijn öghon, så at han ingenstedz fara kunde, Om han retzligha war siuk, eller lät han så rychtett gåå, för vmslagh skull, kan man icke enkande weta, doch war han begerendes at rikesens rådh, skulle fara titt, och han bödh them sitt insigel medh, Men effter [245] thet han icke foor medh, så wille ingen aff the andra Suenska besökia mötet, The Danske och Norske kommo ther, och the anamadhe tå effter long förhandling, och stoor löffte och tilsäyelse, junkar Hans för herra och konung öffuer Danmark, och Norige, Och thetta skedde effter Christi byrd fiortonhundrat try och ottatiyo åår, widh tiugunde dagh Jwl, Och hösten ther effter stodh itt herra möte i Calmarne, widh Mortensmesso tijdh, och thå giordes Calmare recess, och screff her Steen, som tå ther tilstädes war borgemestare och rådh til i Stocholm itt breff så lydandes om samma möte
	Thenna dagtingan är så förlopen, at högboren förste konung Hans skal förweta sigh her konung warda i Suerige, med så skääl, at han tilförenne skal betala all the geld hans fadher konung Christiern skyldig är thenna try rike, och wedergella all skadhageld fattighom och rikom, Och skal nw i sommar Wårfru dag Assumptionis nest kommandes stånda her i Calmarne itt möte, och skal then tijdh Gotland, Skärdaal och Swartöö stånda til retta, och her med rette aff säyas på thet möte, mellan tesse try rikes rådh, huadh rike förberörde Gotland, Skärdaal och Swartöö, skal tilhöra, Aff huilkit breff är nogh merkiandes, at her Steen och the andre som med honom warit haffua, aff thet Suenska rådhet, loffuadhe och bebreffuadhe konung Hans riket, Doch skedde thet vndher mongh swår wilkor, The Suenske hade nw tilförenne meer än nogh försökt, huru lithet them wardt aff fremande konungar hallet, thet them loffuades, Therföre satte the nw så mong welkor och articlar konungen före, at honom skulle endeels wara mödha och arbete at halla them, som Calmare Recess nogh vthwisar, Och än tå sådana articlar woro swåre, Så loffuadhe doch konung Hans thet vth, medh eedher, breff och insigel, at han them halla wille, Och på sådana hans förplichtilse sadhes honom riket til, Och ä så offta som någhon handel skedde i itt möte eller annat, emellan konung Hans och the Suenska, ther the honom någhot loffuade, Så skedde thet jw altijdh vnder sådana welkor och förord, at om han hölle Calmare Recess, så wille the halla honom, thet the honom loffuadhe, Och än tå at [246] Suerige bleeff konung Hanse tilsagdt, och bebreffuat i förberörda möte, Så fördrögdes thet dogh wel i fiortan åår, förra än han kom ther til, Somt ther aff at konung Christierns geld wordo icke betalade som betalas skulle, för än han kome til riket, och somt ther aff, at the Suenske woro icke för mykit welwilioghe ther til, at han skulle komma til riket, ey heller hade the bebreffuat honom riket, hwar the icke hade welet ther med vndwika owilia och obestånd riken emellan, Och skedde i the fiorton åår ganska monga och longhsamma herredaghar, riken emellan, at fridh motte bliffua, och konung Hans motte komma til Suerige, Men thet gick så longsampt til, och skötz vp ifrå thet ena mötet til thet andra, Och war nogh merkiandes aff all the Suenskes anslagh, at the inghen hogh eller wilia hade til konung Hans, annars hade then saken icke wordet så fördrögd.
	Her skal man och weta, ati konung Karls och konung Christierns tijdh, hade en Dansk slecht kommet in i Suerige, om huilken tilförenne berördt är, Som war först, her Olaff axelsson, som hade Gotland inne, och hans broder her Iwar Axelson effter honom, The hade Gottland i pant aff konung Christiern, för en stoor summo peningar, Som war hundrade mark lödigha Engelska hwita, Tryhundrade och sextiyo swåre Noblar, femtusend och sex hundrat regenska gyllene, och sex hundrat mark Prytzska, Och her Eric Axelson hade fååt Wiborg (thett han och förstärchte med mur kring om stadhen) och Nyia slott, Raseborg och Tauaste huus hade han och inne, Och hade konung Karl i thet förhopp giffuit her Iwar axelson sina dotter, at Gotland skulle komma til Sueriges Crono igen, Thet hade och wel så skedt, hwar owilie icke hade vpkommet emellan her Steen och her Iwar axelson, Ty en stoor owilie war kommen emellen konung Christiern och her Iwar och the andra hans brödher, För huilkin sak skull the platt wende sig ifrå konungh Christiern in til the Suenska, och höllo med them emoot honom som förberördt är, Tå nw her Steen hade fått alla slotzloffuor in öffuer heela riket, loffuadhe her Eric axelson at han skulle halla the slott [247] som han inne hadhe honom och riket til handa, Men tå han lågh på sinne sottaseng, förwandladhe han Slotzloffuonar in vppå sina brödher, her Iwar axelson och her Laurentz axelson, och fick så samme her Laurentz Slotten in i Findland, och hölt them emoot her Steens och rikesens rådz wilia, och hotadhe them med Ryssanar, at han wille låta them få slotten, huar han icke finge sin wilia, Så bleff och på thet sidzsta han dödh, och så fick her Iwar Axelson all slotten in effter honom, Men her Steen stodh hart ther effter, at han motte få them vnder Cronona igen, Han hölt offta och mong herramöte ther om, och war doch lika när, Ty her Iwar kunde icke bewekas ther til, at han wille antwarda slotten i frå sigh, Så war och Rikesens rådh begerandes, at Tauastahws medh all then rento ther vnder lågh, skulle haffua wordet lagdt vnder rikesens träsel, widh thet sinnet war och her Iwar, som en war aff rikesens rådh, och war han så til sinnes at han wille medh sådana skäl antwarda thet slottet ifrå sigh, at tess årligha renta skulle haffua komet til Träselen, Men ther war icke her Steen benägen til, Therföre bleeff thet och så hengiandes, På thet sidsta moste her Steen sielff fara til Gotland til her Iwar, Ther bleeff tå effter longh förhandling så förligt at her Steen skulle få Wiborg, Nyia slott och Tauastahws igen, och her Iwar skulle haffua i wederlegning ther emoot, Borcholmen och Öland, Stäkeborg, Åkerbohäredh, Gestringeland, Ångermannaland, Åsundahäredh, Haga, Eneköpings stadh och Swartesiö, och ther till skulle han behålla Raseborgh, på alt thetta fick han breff vnder rikesens Clemme, än tå thet war Rikesens rådh emoot, at han skulle få Borcholmen, Men her Steen sadhe at han förwiste sigh med honom om Gotland, och thetta skedde widh Johannis Baptiste tijdh Anno domini Mcdlxxxiij
	Tå her Steen war til Gotland, skedde itt vplopp i Stocholm, och thet kom så till, at her Steen Christiersson slogh en borgare ihiäl oredheligha i itt hemligh hws, och när han thet giordt hadhe, gaff han sigh til Gråmunka klöster, Men borgarenar församblade sigh, och stormadhe till klostret, och togho honom ther vth med woldh, [248] Tå frw Ingeborgh, her Steen Stures thet förnam, at sådana vproor war i stadhen, lop hon hasteligha ther til med, och wille vndsettia her Steen Christiersson, at han skulle icke ihäl slaghen warda, Men bulret war så stoort, at hon intet wardt achtat, vtan i trånget bleff hon om kull skuttin, aff huilkit her Steen storligha förtörnat wardt, reknadhe thet högt, och wille haffua stoora boot ther före, Doch ladhe rikesens rådh sigh så ther emellan, at saken wardt fördraghen, Och moste tå Stocholms stadh göra en sådana förplictelse, at the altijdh skulle stå faste medh her Steen, ehuadh på komma kunde, huilkit the och så giorde,
	Anno domini Mcdlxxxiiij, widh Martini bleeff hållet itt herremöte i Stocholm, och war her Iwar Axelson med, I samma möte war stoor twist emellen her Steen och rikesens rådh, och wille the tå haffua satt honom aff höffuitzmandzdömet, Her Iwar axelson wille haffua Arwedh Trolle ther til igen i her Steens stadh, Doch på thet sijdsta bliffuo the så föreente, at her Steen skulle bliffua widh regementet, som han til förenne warit hade.
	Widh samma tijdhen, och någhot tilförenne, war en stoor och longsam feyde vpkommen emellan Mestaren i Lijffland och Erchebispen i Righa, Men the Suenske woro ther til skickadhe, at the skulle wara Conseruatores och beskermare öffuer stichten, och hela Clerekerijt i Lijffland, emoot Mestaren, som i mong stycke wille wara Bisperna förnär, Therföre kom thet nw ther til, at her Steen såsom en Clerekerijtz beskermare, sende itt stoort taal folk til Lijffland the Rigerska til vndtsetning emoot Mestaren, och ther war her Niels Ericson höffuitzman före, och skedde thenna vndsettningen Anno domini Mcdlxxxv och tå her Niels Ericson hade med sitt folk vthrettat thet honom befalt war, kom han heem igen, och war så i mong åår stoor owilie emellan Mestaren och her Steen, Ther Muskouiten som widh then tijdhen hade faat Nogård in, fick stoor tilfelle aff at giöra skadha både i Lijffland och Finland, Och then skadhe som han giorde kom thet åstadh, at her Steen och Mestaren, moste effter long owilia förlika sigh igen, och förbinda sigh til hopa emoot [249] Muskouiten, Effter Christi byrdh Mcdlxxxvi år, begynte bönderna i mark i Kind i Westergötzland warda genstreffuoghe emoot her Steen, Therföre foor han titt med macht och twingadhe them til lydhactigheet, och lät settia ther nogra bönder på stegel, sedhan fick han godh fridh i then landzendan,
	Effter thet nw at her Iwar Axelson hade Gotland inne, och ther til så mong slott, och län her inne i landet, och war her stoorligha befryndat med gifftermaal, han hadhe konung Karls dotter, her Steen hadhe hans brodhers Åke Axelsons dotter, och Arwedh Trolle hade hans dotter, Therföre begynte han bliffua fast stoorsinnat, så at han fruchtadhe ingen, vtan giorde huadh honom tektes, Han lät tagha vp mong skep i Östrasiön bådhe ifrå Hållendere, och them som widh siösidhonne bodde, Och hadhe han så tuingat Hållenderne, at the moste årligha med tu skep komma til Wisby och lossa ther, Och tå han hadhe i noghor åår så regerat i siön, begynte stoort rop komma öffuer the Suenska, och the wordo allastedz kalladhe siöröffuare, ty meningen war, at her Iwar giorde thet icke aleena, vtan nogre att thet Suenska ridderskapet woro ther i rådh medh, Och wardt han offta fömanat, at han skulle halla fridh i siön, doch achtadhe han thet intet, The Suenska hotade han medh the Danska, och the Danska hotadhe han med the Suenska, och ther medh giorde han huad honom lyste, Och begyntes ther aff en stoor owilie emellan her Steen och honom, Doch wille her Steen icke gerna slå til feyde med honom, vtan togh några aff rikesens rådh, medh sigh och foor til Calmare, widh Kyndermesso tijd, Anno domini Mcdlxxxvij och begierade at her Iwar som tå war på Borcholmen skulle komma til honom, Men han gaff före at han war siwk, och wille intet komma, Så foor her Steen til Skeggenäss, och kalladhe her Iwar titt, Men han fick ther ingen swar aff honom, Ther medh foor tå her Steen in oppå Öland, och sende Hans Åkeson och Arwidh Trolle til honom, at the skulle vnderwijsa honom til thet besta, och lagha thet så at han och her Steen motte komma til orda, Men her Iwar achtadhe thet intet, vtan begynte befesta sigh, lät och så gripa noghra aff her [250] Steens hoffmen, Therföre lät thå her Steen strax bestalla honom på Borcholmen, Doch vndkom her Iwar hemligha ena natt aff slottet, och kom med en lijten bååt sin wägh til Gotlandh.
	Tå konung Hans förnam huru the Suenske begynte gå her Iwar hart effter, befruchtadhe han at the skulle få Gotland in, giorde sigh så redho med mykit folk, och mong skep, til at segla til Gotland, När her Iwar thet fick weta, foor han strax emoot honom och kom til honom i Drakaöör, Ther lät han tå konungen landet vp, än tå at han hadhe thet i pant för een stoor summo peninga, som förberördt är, Och wille han gerna haffua vpweckt konungen emoot the Suenska, doch kunde han icke thet bekomma, Och tå konung Hans hadhe warit til Gotland och taghit thet in medh slott och stadh, segladhe han til Öland, och hadhe skeppar Pining medh sigh, och felte sin Ankar widh Norra Vdden, Screff så her Steen til och begerade honom til taals, Och tå han hadhe faat giszlan för sigh, foor han vth til konungen, The förlijktes wel, och giorde fridh sigh emellan, Och loffuadhe her Steen så tå som tilförenne, at han skulle låta konungenom riket vp, och bleff i samma reso så öffuertalat, at her Iwar Axelson skulle vpläta her Steen Öland och Borcholm, huilkit han och så vthloffuadhe, än tå han achtadhe thet intet halla, vtan wille segla åt Köpmannahaffn, Men tå konung Hans thet förnam bödh han honom strengeligha, at han skulle fara til Öland och vpläta slottet som sagdt war, Thet skedde och så, Her Steen anamadhe slottet, fritt och quitt, och frw Magdalena med sina tienare gik aff medh behåldna håffuor, effter som konung Hans emellan bådha parterna dagtingat hadhe, och segladhe så her Iwar åt Danmark, och förwiste sigh doch hwarken om slott eller län, och bleff på thet sidsta dödh en ringa man, så lycthadhes han öffuerdådigheet, Men her Steen togh in Stäkaborgh, Raseborgh, och all annor län som her Iwar hadhe tilförenne hafft inne.
	Widh then tijdhen war åter påwans legat her i landet, med Romare afflat, och han heet Anthonius Mast, Begynte och tå Ryssanar göra infall i Finland, som the offta tilförenne giordt hadhe, [251] Therföre drogh her Steen titt medh stoora macht til at beskydda then landzendan, Medhan han ther war, kom Påwans bansbreff på honom hijt i landet, Och bödh Påwen strengeligha at Erchebispen och the andre Bisperna, skulle lysa her Steen i ban, för thet han hadhe Örebro borta, som war drotning Dorothees morghongåffua, Doch banlyste Bisperne honom icke, vtan han moste haffua sin bodh til Rom på swår kost och täring, och förswara och fördagtinga sina saak för Påwanom, emoot them som hans åklagare woro, Och waradhe then rettgången i Room någhor åår, Och thetta bansbreffuet kom til Suerige, Anno domini Mcdlxxxviij, Och samma åår wardt hallit itt herramöte i Telgie, ther stadgadhes, at all toll skulle vpgiffuas i silff, Året ther effter lät her Steen vpsettia then stora Jörianen i Stocholms Bykyrkio, Tå kom och driffuandes en stoor hualfisk här in för Stocholms skäär, Anno domini Mcdxc giordes förbund emellan Suerige, Lubek och andra städher, Och året ther effter wardt åter hallet itt herramöte i Tälige, Och ther sadhe her Steen regementet i frå sigh, och war begerendes at rikesens rådh skulle försee sigh om en annan herra, Men rikesens rådh badh honom storligha ther om, at han skulle bliffua widh regementet så sedhan som för, Ther medh togh han åter höffuidzmandzdömet på sigh, och honom bleeff huldskap och mandskap tilsagdt på nytt, Rikesens rådh sworo at the skulle wara honom huldne och trogne, och han loffuadhe medh sin eedh, at han skulle föra regementet effter theres rådh, Så hadhe han och offta tilförenne i mong herramöte, bådhe i Arboga och annorstedz welet sagdt regementet ifrå sigh, Doch bleeff han jw bidhin at han skulle bliffua ther widh, Aff huilkit nogh merkiandes är, at rikesens rådh, som bodhe honom bliffua widh regementet, icke heller än her Steen woro benegne til konung Hans, på then tijdh at han skulle komma til riket, Annars hadhe the wel tå kunnet taghet honom in, I thetta förberörda möte wardt och beslutat, at Cartuser orden skulle stichtas i Gripsholm.
	Tå nu konung Hans sågh, at thet fast fördrögdes och förhalades medh honom åår frå åår, och han icke wardt anamat til Suerige, [252] som vthloffuat hade warit, Therföre begynte han sielff scriffua her in i riket, bådhe til en och annan, och förmanadhe alla, at the skulle halla her Steen ther til, at fultgöras motte, thet som loffuat, och bebreffuat war, Och tå konung Hans sågh, at thet än nw lenger fördrögdes med honom, och hadhe en stoor mistanka til the Lybbeska, at the skulle styrkia the Suenska emoot honom, Therföre begynte han giffua sigh i handel med Muscouiten, och giorde förbund med honom, och vpwechte honom emoot the Suenska, och the Lybbeska, Och kom thet åstadh at monge Lybbeske kiöpmen wordo tagne widh halsen i Nogård, och illa trachteradhe, Och kommo monge Baiorer til Danmark, vthsendhe ifrå Muscouiten til konung Hans, them han sende til baka igen, sombligha til siös och sombliga genom Norige, Och så begynte åter Ryssanar förargha in vppå Finland, effter konung Hanses tilskyndan, Men tå the Suenske sågho, at riket icke kunde wel försuaras vnder her Steen, ty monge åstundadhe effter riket, och wille haffua thet vnder sigh, Som wore keysarens son Maximilianus, then ther bodh och stoora skenker hadhe sendht til her Steen, Så och hertog Frederic konung Hanses brodher, Så och samme konung Hans, War och itt rychte vpkommet i landet, at bönderna wille sielffue tagha regementet in, och vphäffua sigh en Engelbrect igen, Teslikes fruchtadhe the Suenska och at konung Hans skulle thet så begå i Rom at ban och interdict skulle komma öffuer riket, Ryssanar lagho them och hårdt på halsen, Therför nödgades tå her Steen och Rikesens rådh tenkia ther någhot til och bleff så hallen en almenneligh herredagh i Stocholm, widh S: Bartholomei tijdh, Anno domini Mcdxciiij, och bleff almenneligha beslutat, at Calmare Recess skulle fult göras, Ty riket kunde icke nw lenger, för förberörda saker skull vtan konung wara, Och besynnerligha loffuadhe her Steen sielff thet vth, at han wille halla sit breff och insigel widh macht, som en erligh riddare, han achtadhe och medh ähre föra siöbladhen til graffuen medh sigh, Ty wille han och halla sitt löffte, widh macht, doch medh sådana skäl och förord, [253] at om konung Hans wille sielff hålla thet widh macht som han i Recessen loffuat hadhe, Thet samma loffuadhe och heela rikesens rådh, och medh samma förord, om konung Hans wille hålla thet som han loffuat hadhe, Och i samma herredagh swor rikesens rådh sigh til samman, at huadh then ena öffuergik skulle och then andra öffuergå, Til samma förbund, gaff her Steen sigh medh, och skedde thenna bebindelse ther vppå, at Calmare Recess skulle bliffua widh macht hallen, Och om Pingesdagha tijdh nest förlijdhen, wardt itt herramöte hallet i Lödese aff nogra fulmyndigha aff Sueriges, och Danmarks rikes rådh, och ther bleeff beleffuat at ååret ther effter, som war anno domini Mcdxcv, om midhsommars tijdh skulle itt almenneligitt möte halles i Calmare, och ther skulle konung Hans vtan all lengre fördrögning warda anamat til riket, Tå nw tijdhen kom, at samma möte skulle besökt warda, gaff konung Hans sigh åt Calmarne, och all try rikens rådh försambladhes ther, Men her Steen kunde icke komma, ty wädret war honom emoot, Och bidde konungen wel en månat effter honom, Och hadhe konungen ibland sin skep en stoor kraffwell som kallades Griphund, ther han hade sin fatebwr vppå, och mong breff, som skulle i mötet brukat wordet, effter som rycktet almenneligha vthgik, På samma kraffweel war en Walsk doctor, och mykit annat folk, Men aff wådha kom ther eelden i krutet och kraffwelen bran vp, medh try annor skep, Och tu skip komo på grunden, Och thetta skedde i Calmare sund, Och aff then skadha konungen ther fick, bleff han fast förswagat, så at han icke kunde på then tijdh komma til thet som achtat war, vtan moste gå på en ny fridh med her Steen, thet han icke gerna giordt hade, Och sende han sin myndiga sendebudh til her Steen, Biscop Glop, her Niels Höck och Steen Bille, och wille haffua giordt fridh med her Steen i Try åår, Men han wille icke göra fridh meer än itt åår, och thet skedde emoot rikesens rådz wilia, som och wille haffua fridh i Try åår, som tilbudit wardt, Och effter så icke skedde, folgde ther mykit ondt effter, Ty tå konung Hans sågh, at her Steen så [254]  stijff war, bestempladhe han så medh Ryssanar, at the skulle få honom nogh til at bestella.
	Samma åår om hösten komo Ryssanar in i Finland, och giorde ther stoor skadha, Och bleeff Knut Karlsson ther slaghen, som höffuitzman war för her Steens folk, och monge wordo slagne med honom, Så försambladhe her Steen ganska mykit folk, som han skulle dragha åt Finland medh, Men thet gick altt så långsamligha til, at thet fördrögdes lenge in vppå hösten, och mykit folk frös förderffuat, Förhindradhe och wäderet honom, at han icke kunde så hastigt öffuerkomma, som behöffdes, Therföre hadhe tå Ryssanar teste bettre framgång The komo til Wiborgh widh S. Andree tijdh, stormadhe ther til stadhen, och finge itt torn in, och woro the mongestedz medh steghar kompne på muranar, Tå Knut Posse, som war i stadhen, thet sågh stickadhe han strax eelden i tornet, och brende them vp, och ther aff wordo the andre, som på muranar woro, förskreckte, och gåffuo fluchtena, Och än tå Knuth Posse hadhe lijtet folk medh sigh, så giorde han doch Ryssanar stoor skadha, Sedhan drogho the för S. Olaffs borgh, ther fingo the och stoor skadha, och tå the drogho heem igen, hadhe the mist i then reeson, nyio tusend folk, Så kom tå her Steen til Finland, sedhan Ryssanar woro bortdragne, Och effter thet folket war mykit och kunde icke wel hallas lenge tilhopa på en stadh, Therföre förskingradhe han thet, och ladhe thet wijdt om kring, Men widh Kindermesso tijdh ther effter komo Ryssanar igen, brende aff Carelen och Sawulax, och en stoor deel aff Tauastaland, och kommo in til Tauastahwus, och ther the fram foro, brende the altt aff, och slogho i häl huadh the öffuerkomma kunde, och förra än her Steen som tå war i Finland kunde komma sitt folk tilhopa igen, som han förskingrat och om kring lagdt hadhe, giorde Ryssanar sådana skadha, och drogho aff igen. Ther medh foor han tå åter til Swerige igen, til at försambla mera folk, och achtadhe sedhan dragha in i Rysseland, Och skickade han Swanta Nielson medh her Erich Trolla och her Steen Turesson til höffuitzmän för folket, som han lät bliffua [255] quart effter sigh, Men tå han kom til Suerige och skulle församla mera folk, gick thet så longsamligha til, at han icke kom så snart til Finland igen, som vthloffuat war, Her Steen hadhe tw bekymmer, han wille gerna haffua straffat Ryssanar, Så fructadhe han doch at konung Hanses wener skulle något obestånd begynna emoot honom, her inne i landet i hans frawarelse, Ty han war nw widh thet sinnet, at han wille sielff bliffua widh regementet, och icke låta konung Hans komma til riket, än tå at annorledes vthloffuat war, som förberördt är, Och än tå at her Steen hadhe then fara, at her skulle något obestond begynnas inne i landet i hans frawarelse, Och töffuade för then skul för lenge med then hielp som han skulle göra them som i Finland woro, Så förmanadhe doch Erchebispen och flere aff rikesens rådh honom, at han skulle skynda sigh med thet folk han hade åt Findland, och the woro honom ther godh före, at her inthet sådana obestond skulle företagit warda här inne i landet, som han fruchtadhe före, Så hadhe och något tilförenne warit skickat bodh aff her Steen och rikesens rådh til Rom, til at förwerffua Cruciatam emoot Ryssanar, thet är, att alle the som wille wara the Suenske biståndighe och fölgactighe til at stridha emoot Ryssanar, skulle haffua afflösning aff synd och pijno, Sådana Cruciata wardt förwerffuat, doch icke vtan swåra bekostning, Men hon kom inthet til Swerige, vtan bleeff aff konung Hanses wener förhindrat War och teslikes breff aff Påwan förwerffuat til konung Hans at han icke skulle stridha på Suerige, medhan the bestella hade med Ryssanar.
	Men <thå> Swante sågh at tijdhen förleedh, och her Steen kom icke som vthloffuat war, giorde han och Knut Posse medh the andra, redho, och drogho medh tw tusend folk widh dyra Worfru tijdh in til Nyia Narwen, och bestalladhe ther slottet, som kallades Iwan Grot, thet bestormadhe the, och wunno thet innan sex timar, Och the fingo ther stoora ägodeelar, och tryhundrat fångar, och drogho så til baka åt Finland igen, och förlop sigh så tijdhen alt in til Michelsmesso, och thetta skedde, Anno domini Mcdxcvi, Giorde och [256] Ryssanar widh samma tijdh stoor skadha i Nörrabotn, Så effter thet Swante hade nu så lenge bijt och förtöffuat ther i Findland, och fick inghen vndsetning, giorde han redho til at dragha heem igen, Thet war och tilförenne så beleffuat aff rikesens rådh, ther her Steen hadhe sielff giffuit samtycke til, at han skulle widh then tijdhen komma hem igen, Tå nw Suante och the andre med honom redho woro til at fara hem, kom her Steen öffuer til Finland, och han begieradhe at Swante skulle bliffua qwarr, och wille han haffua draghit in i Rysseland igen, Och effter thet Swante beswäradhe sigh storligha ther vthi, Så bödh her Steen thet til, at han wille löna hans folk, och annat mykit loffuadhe han honom, Men Swante wille ingalunda lenger töffua, vtan hölt sigh widh thet som tilförenne beslutat war, at han skulle dragha hem, och drogh så sin wägh, Ther aff kom tå en owilie emellan honom och her Steen, och han skylte sedhan Swanta ther före, at i then reso inthet vthrett bleeff, som achtath war, Och begynte her Steen kalla Swanta feltflychtigh, och sadhe honom haffua rymdt vndan rikesens baneer, sadhe han sigh och thet wilia wedhergöra, Thet war och tilförenne itt agg kommet emellan Swanta och her Steen, ther aff, at tå her Niels Sture war dödh, Swantes fadher, som Stäkaborg inne hadhe, Tå giorde her Steen Inuentarium så stoort, at Swantes arffuedeel bleeff mindre än han hade förmodhat, Stodh och rikesens rådh ther effter, at Swante skulle haffua fått slottet i förläning, som thet stodh, effter sin fadher, så hade ther ingen meer trätta kommet om, Och rådde the her Steen ther til, at han skulle tänkia vppå, huru mykit gott her Niels Sture hadhe förskyllat, bådhe aff konung Karl och honom, och läta hans son niwta thet til godho, Men her Steen achtadhe thet intet, Och tå Swante war ifrå Finland draghen med thet folk han hadhe, begynte her Steen än nw meer fruchta, at noghot skulle företaghas emoot honom i Swerige, i hans fråwarelse, Och hade han achtat giordt fridh med Muscouiten, och lätit honom få then deel i Finland, som han begeradhe, på thet han så motte wara teste mechtighare emoot konung Hans, om han wille slå til [257] feyde, Men Erchebispen och flere medh honom, stodho ther hardt emoot och rådde ther ifrå, at han icke skulle läta Muscouiten få någhon deel i Finland, Och bodho the och förmanadhe honom högeligha med sin scriffuelse, at han icke sielff skulle någhot begynna emoot någhon Swensk man, Ingen annan skulle någhot obestond tagha före emoot honom, Och råddhe the honom, at han skulle bliffua qwarr noghon tijdh ther i Finland at Ryssanar icke skulle åter falla ther in, tå the fingo weta at han wore tädhan, Men han drogh likwel öffuer til Swerige igen.
	Tå han til Stocholm kommen war, stemde han strax rikesens rådh tilhopa, at ther skulle itt möte hallet warda, then förste Söndaghen i Fastonne, Rikesens rådh kom effter hans scriffuelse til Stocholm, Swante kom ther och, Och tå thetta skedde, hadhe icke her Steen sitt folk widh handena, doch war thet på wägen ifrå Finland, Så lågh Rikesens rådh lenge i Stocholm, och her Steen wille inthet komma på rådhet med mindre han finge her Erich Trolla och her Niels Booson i Gizslan för sigh, Men rikesens rådh swaradhe, at thet war icke temelighitt, at han som theres höffuitzman war, skulle tagha Gisszlan aff them, Men leyde breff gåffuo the hwar annan på bådha sidhor, Och komo så til hopa i Rådzstugun, Tijdzdaghen effter Midfasto, Ther sadhe tå rikesens rådh her Steen huldskap och mandskap vp, med wenskap och kerleeck, och Eskadhe Slotzloffuor och höffuitzmandzdömet igen aff honom på Crononnes wegna, Han war och tå ther med til fridz, effter som han lät sigh bemerkia, och reckte them ther handana vppå, och the loffuadhe honom at the wille halla honom för theres käre medhbrodher, och affweria hans, och hans weners skadha och förderff med lijff och macht, Och wardt så beleeffuat at Erkebispen, Arwidh Trolle, her Knuth Eskilson och Swante Nielson, skulle stå för riket, och alla Slotzloffuonar skulle hållas them til handa, Men när the eskadhe Slotzloffuonar aff her Steen, togh han thet på berådh til annan daghen, Och tå han gick aff Rådzstughun, kom han eendeeles listeligha på slottet igen, så at the aff rikesens rådh som hade [258] achtat gå vp med honom, kommo ther icke vp, Så kom och tå hans folk ifrå Finland, och tå fick han itt större modh, Men daghen ther effter, screff rikesens rådh honom til, och eskadhe en tå på Slotzloffuonar, och sadhe honom och tå huldskap och mandskap vp, Men her Steen wille tå icke fölia theres wilia, vtan hade skotzmål til hela rikesens rådh, allan adhelen, och then meniga man i riket, Aff them allom i wilia och wenskap, hadhe han anamat riket, Så wille han och, när the eendregteligha påeskadhe, antwarda them thet igen medh wilia och kerleeck, Men nw war han icke så til sinnes, at antwarda thet ifrå sigh, Och beklagadhe han sigh högeligha, at honom skedde förkort <för> thet stora omak, sleperij, och stora lijffzfara, som han för rikesens welfärd skul hafft hade.
	Men sakerna för hwars skull the wille settia honom aff höffuitzmandzdömet, woro tesse, Först och fremst riket hade nu lenge warit vtan konung, Och monge åstundhadhe ther effter, och kunde icke lenger emoot Ryssar och andra vthlenska fiender, vtan konung förswarat warda, Så kunde the icke nu lenger förhala med konung Hans, vtan the moste halla the löffte och förseglingar som the honom så tijdt och offta giordt hade, så framt the icke skulle komma til feyde medh honom, War och thett en saak, at her Steen wille alt giöra effter sitt eghit stiffua sinne, Och icke föra regementet effter rikesens rådz rådh, emoot sin eedh, ther mykit obestond effterfolgde, och riket kom på stoor skadha vthöffuer, Som war först at han hölt så long owilia med Mestaren i Lijffland, emoot theres rådh, Och ther fingo Ryssanar stoor tilfelle aff, at bådhe förargha på Finland och Lijffland, til itt dråpligit förderff, Han hadhe lätit her Iwar Axelson få Öland och Borcholm emoot theres wilia, ther stoor bekostning giordes vppå, för än the fingo thet igen, Så hade the och altijd rådt honom, at han skulle förläna Wiborgh och Nyia slott någhon godh man aff rikesens rådh, som macht hadhe at förswara then landzendan emoot Ryssanar, så at then skatt och renta ther fölle, motte ther förtäras, och hallas ther folk effter, Eller och om han sielff wille behålla the slotten, at han tå [259] hölle ther så mykit folk, som aff then rentona hallas kunde, och icke fördes skatten tädhan, Och effter thet han sådana rådh förachtat hadhe, war nu then landzendan och en stoor deel aff Finland förderffuat, och mong annor stycke war her Steen förekastat, Så war thet och een saak, icke medh then ringasta, at han hadhe kastat Swanta thet stycket före, som hans ähro och redheligheet på galt, Och satte Swante sina saak i retten, Och dömdes frij ther före, at han icke hade rymdt vndan rikesens baneer, som honom förekastat war, Och medhan rikesens rådh så tilhopa war, och tesse ärende för hender hade, kom them konung Hanses breff til handa, i huilket han begiärade, at på S: Johannis dagh ther nest effter skulle itt almenneligitt möte skee i Lödese, och tå skulle vtan all lengre fördrögning, Calmare Recess fultgöras, och han skulle anamas til riket, Ther swaradhe honom rikesens rådh så til, at the gerna wille halla honom, thet the honom loffuadhe, så framt han wille halla thet han loffuadhe, och war thet icke theres skull, at ther så lenge fördrögdes med, Så kunde the icke än nw så hastigt geffua ther enkande swar vppå, effter then legligheet som nu på färde war, Och lijten tijdh ther effter kom konung Hanses vndseyelse breff, och han sadhe rikena feyde til, Och begynte strax ther effter göra angrip på riket i Westergötzland och widh Calmarne, Men effter thet her Steen wille nu halla sigh i regementet emoot rikesens rådz wilia, Therföre bleff thet satt i dagh emellan honom och them, in til Olaffsmesso, tå skulle hallas en almenneligh herredagh, och ther til skulle komma alle lagmän, och hwar there skulle haffua sex friborne män med sigh, och sex bönder aff huario lagh sagu, och tå skulle thet endas med höffuitzmandzdömet, Men i medheltijdh begynte konung Hans förargha in på riket, besynnerligha widh Calmaren, Therföre begynte tå Erchebiscop Jacob, och någre andre aff rikesens rådh haffua theres bodh til her Steen, och begäradhe at wara i wenligh handel med honom, til at öffuerwägha huadh medhel och lempo ther kunde finnas til, at sådana angrip som konung Hans giordhe på riket, motte förtaghen warda, Men [260] her Steen wille til intet samtaal medh them, med mindre the wille halla honom för rikesens höffuitzman som til förenne, Icke wille han heller tilstädia at the skulle komma til Stocholm starkare än med trettiyo karla, och lät leggia sin pråm och jaghtar vp genom strömen, widh Stocholm emoot them, Så begeradhe the at han skulle komma til them til Algööhorn, men thet wille han icke, Och så förlop thet sigh några wikur, at the hade bodh hwar til annan, och komo doch inthet til samman, vtan rikesens rådh beclaghadhe högeliga, at them wardt förmeent, at the icke motte komma in i Crononnes stadh, och förhandla rikesens ärende, Och wexte owilien meer och meer, emellan her Steen och rikesens rådh.
	Medhan thetta så förlop sigh, war Arwidh Trolle som hade Calmarne inne, til taals med Påwel Laxman hoffmestaren, och Eskil Göye marsken i Danmark, och thett skedde i Lyckia några daghar effter Pingesdagha, och ther sadhe han them på rikesens rådz wegna, thet til, at the wille gerna hålla thet the konung Hans loffuat hade, om konungen wille hålla them thet han loffuat hadhe, Men thet the icke nu strax kunde fultgiöra theres löffte, war icke theres skull, ty her Steen förhindradhe them, Och hade the wel longo sedan giordt en enda ther med, hwar thet icke aff honom <hade> wordet them förtaghit, Gaff Arwidh Trolle och thet före at rikesens rådh hadhe sagdt her Steen vp huldskap och mandskap, och at han hölt riket vnder sigh emoot theres wilia, Doch wille the aldrigh effter then dagh kenna honom för theres herra, och förmodde the at konung Hans skulle komma them til vndsetning emoot her Steen, Och begäradhe Arwedh Trolle at konungens folk icke skulle förargha på them som honom för herra anamma wille, Men the som stodho honom emoot, motte stå theres eghen fara, Och förplictadhe han sigh, at hans son Eric Trolle, Niels Booson, och flere hans wener, aldrigh skulle halla her Steen för theres herra,
	Effter thet nu at owilien wexte meer och meer emellan her Steen och rikesens rådh, lät han reesa bönderna i Stocholms län, och i Rodhen, och gaff före at konung Hanses folk lagh i skären, [261] och giorde ther skadha, Tå bönderna komo försambladhe på Nörramalm, och the förnummo at konungens folk war icke för handenne, vtan at the woro försambladhe emoot rikesens rådh, gingo the heem igen i then gången, hwar til sitt, och ther bleeff inthet meer aff, Men Erchebispen bödh jw altijdh thet til at her Steen och rikesens rådh skulle komma tilhopa i wenskap och kerleek, och handla om rikesens wårdande ärende, effter then legligheet som tå på ferde war, ther rikit hade feyde på twå sidhor, bådhe aff Ryssar och Dener, Så war och her Steen på thet sijdsta ther medh till fridz, Men han wille icke at the skulle komma med alt theres folk, Och the wille icke komma medh mindre the hadhe theres folk medh sigh, Så reddes the hwar för annan, och ther med komo the intet tilhopa, vtan her Steen hölt sigh in til Bönderna, och beklagadhe rikesens rådh, at the wille dragha fremande herskap in i landet, riket til en oboteligh skadha, som tilförenne skeedt war, Men rikesens rådh lät gå sin breff vth i landet och beclagadhe honom at han förde riket i feyde, bådhe medh inlenska och vthlendska, Doch screff jw altijdh Erchebispen her Steen til, och begäradhe at han skulle handla wenligha med rikesens rådh, och icke halla sigh så mykit til bönderna, och settia ther medh sinnet vti them, Och badh han, at her Steen skulle besinna thet gambla ordspråket, ther man säya pläghar, Om bönderna skola förlika herranar, tå göra the them lijka såta, och settia them alla widh ändan, Men her Steen höltt jw sitt sinne fram, Och tå han förnam at rikesens rådh jw endeligha wille in til Stocholm, och at the komo draghandes widh S. Johannis tijdh om Sommaren, Så gaff han sigh vth ifrå Stocholm, och begynte strax vtan all förwaring förargha på Erchebispen som tå hoffuudet war för rikesens rådh, Han lät skinna Biscopstuna, och lät widh S. Johannis tijdh bestalla och affbrenna Biscopsgårdhen i Vpsala, lät och så bestalla Erchebispen medh någhra andra aff rikesens rådh på Stäket, Biscop Henric i Linköping lät han fånga, och Örebro slott som Swante inne hadhe, lät han och teslikes bestalla, Doch war icke Swante sielff på Slottet, Men hans son Steen Swanteson [262] som tå war itt barn war ther vppå, Och förargadhe her Steen alt thet han kunde på rikesens rådh, Och effter thet han hade bestallat Erchebispen, och någhra andra aff rikesens rådh på Stäket, och gick them så hårdt effter, Therföre wordo her Niels Booson och her Ture Jönson förskickadhe til konung Hans om vndsetning på rikis rådz wegna, emoot her Steen, The komo til konungen och fingo vndsetning, Och tå kom strax konung Hans och fick Calmarne och Borcholm in, her Niels Booson och Arwidh Trolle hyllade honom på menige rikesens rådz wegna, Och thetta skedde widh S: Jacobi tijdh, Men fiorton daghar ther effter, komo her Niels booson, och her Ture Jönson medh konung Hanses folk i Stocholms skäär, och någhot ther effter kom han sielff, och widh Bartholomei bestalladhe han Stocholm, Men her Steen handladhe medh bönderna, och hadhe församblat mykit folk widh Rotabro, Ther kom konung Hanses folk, och the med honom höllo, och slogho hans folk på flychtena, Och ther wordo monge bönder slagne, och thet skedde på S: Michaelis affton, Och på S: Michaelis dagh bleeff her Steen aff slaghen på Nörramalm och tå hadhe han Stocholms stadh medh sigh,
	Men effter thet her Steen nu inghen meera tröst hade, och war twå reesor affslaghen, Så begynte han dagtinga med konung Hans, Och tå han hadhe fått sådana förwaring som han begärade, at thet som gordt war skulle på alla sidhor wara en afftalat saak, Så lät han honom vp Stocholms slott och stadh, med then rett som han hadhe til riket, Nogra daghar effter Birgitte bleeff konungen medh sådana ähro som ther tilhörde, intagen i Stocholm, och tå han kom på slottet, och her Steen öffuerantwardadhe honom Slotzloffuonar, sade han til honom, Her Steen i haffue giordt itt ondt Testament i Swerige i thet at i haffue giordt bönderna, som Gudh haffuer skapat til trälar, til herrar, och them som herrar skulle wara, wille i giöra til trälar, Så fick tå konung Hans heela riket in, Och vppå S: Katherine dagh ther nest effter bleff han i Stocholm krönter til Sueriges konung, Effter Christi byrd fiorton hundrat [263] siw och niyotiyo åår, Tå han nw hade fåt riket in, och bestelt ther om effter sin wilia, drogh han strax effter Julen åt Danmark igen, Men Erchebispen och flere medh honom, som her Steen woro ansinnighe, stodho hardt ther effter, at the wille han skulle vpretta them theres skadha, som the aff honom och hans wener lidhit hade, Men effter thet konung Hans hadhe giffuit ther sitt öpna breff, at thet som giordt war, i then twist och twedregt som warit hadhe, skulle wara en afftalat saak, och wille för then skull icke ryggia sitt breff, Therföre sende Erchebispen sitt bodh til Room ther om, at Påwen skulle dispensera ther vthinnan, at saken motte komma til rettgång, än tå at alt tilgiffuit war, Thet kom och ther til, Ty Erchebispen och flere clagadhe effter skadhageld, och gingo en part aff the Suenska her Steen så hårdt effter, at the wille haffua hafft halsen aff honom, så at monge aff the Danska vndradhe ther vppå, och straffuadhe the Suenska, som så stodho effter hans lijff, och welferd, som så lenge hade warit theres herre och höffuitzman, Och hwar Biscop Kort i Strengnes icke hadhe så hårdt giffuit sigh vth för her Steen, tå hadhe han wisseligha kommet om halsen, Och war doch samme Biscop Kort, then her Steen trodde allrawerst, Så kom thet tå ther til, at her Steen moste wederleggia Erchebispenom noghor iordagodz för then skadha han honom giordt hade, Men then wedherlegning waradhe icke lenge.
	Anno domini Mcdxcix kom konung Hans vp ifrå Danmark, med drotning Christine, och war om Distingen i Vpsala, Och widh Kindermesso tijdh bleeff drotningen krönt i Stocholm til Sueriges drotning, Och samma åår redh konung Hans sijn Erics gatu, och junkar Christiern hans son, kom emellan Påscha och Pingsdagha ther nest effter til Stocholm, och bleff tå vthwald til konung öffuer Suerige, effter sin fadher, Så förlop sigh regementet vnder konung Hans, at i landet bleeff godh fridh och godh tijd, och war han sielff en from och redeligh man, Men en part aff hans fogdar woro arghe, och giorde mykit öffuerwold, som war Jöns falster på Örebro, huilken ther vtan rett och skäl, lät vphengia Harald Pletting, som [264] fogde war på Noraskogha, och någhra flere lät han komma om halsen, mera aff haat än rett, Flere sådana Fogdar hade konung Hans och, som war Anders pedersson och andra hans wederlikar, som theres herra woro mera til skadha än gagn med theres strengheet, Ther til woro och någhre aff ridderskapet som begynte få itt mishag til honom effter them icke bleff hallet thet han them loffuat hadhe, icke bleffuo the heller så achtadhe och affholdne, som the hade förmoodhat, tå the honom intogho til rikit för theres herra och konung, Doch bleeff ingen ting företagin emoot honom, vtan owilien wexte meer och meer, besynnerligha emellan honom och her Steen, til tess han affslaghen wardt i Ditmarsken ther han fick stoor skadha, och bleff mykit förswaghat, Så kom han åter til Swerige, sedhan han then skadhan fååt hade, och kalladhe samman itt herramöte i Stocholm, widh Fastelagstijdh, Anno domini Mdi Ther begynte owilien mykit brista vth, Och the Suenske stodho, jw altijdh ther effter, at Calmare Recess skulle warda hallen, och at en träsel skulle vprettas, ther Crononnes renta skulle leggias vthi, thet icke förtärdt worde, så at rikesens skatt icke skulle föras aff landet, Och widh Pingsdagha ther nest effter komo till Stocholm her Steen Sture, her Swante, Heming Gadd Electus til Linköping, her Knuth Alffson, och Benct Ryning, medh siwhundrat hoffmän, Och konung Hans medh drotningen war vppå slottet, woro och monge andre aff rikesens rådh tilstädes, Tå begäradhe her Steen, her Swante och the andre som med them woro, at konungen skulle halla the articlar widh macht, som i Calmare Recess beslutne woro, och annat meer som the gåffuo honom bescriffuit, och wille at han thet halla skulle, Och handladhes ther om i fem eller sex wikur, Doch gick her Steen och the andre som med honom woro, alrigh på Slottet til konungen medh mindre the hadhe giszlan för sigh, Men tå her Steen och the andre icke fingo the swar aff konung Hans som the begäradhe, lätes the wara til fridz medh the swar som the hadhe fått, och foro ifrå Stocholm, Otta daghar effter Warfrudagh Visitationis, Och komo the til hopa widh S: Olaffs tijdh i Wadstena, [265] tå wedersakadhe the konung Hans, och scriffuo honom vp huldskap och mandskap, och the breffuen fik han i Stocholm på S: Laurentij affton, Twå daghar ther effter gick han til skeps, segladhe så til Danmark med try stoor skep, och lät drotningen bliffua quar på slottet, och widh itt tusend folk, medh henne, Men her Steen och the andre läto strax bestalla slotten, Jöns Falster bleff bestallat på Örebro om S: Laurentij dagh, och gaff slottet vp widh Matthie ther effter, Så wardt han inmanat i Arbogha, Ther kommo Harald Plettings wener aff Noraskogha och slogho honom i häl, Sedhan innan kort tijdh fik her Steen mesta parten aff rikesens rådh medh sigh, Erchebispen stodh alralengst medh konungen, Och effter thet konung Hans icke kunde så snart göra honom vndsetning som ther behöffdes, therföre gaff han honom loff at halla sigh in til the andra aff rikesens rådh, på thet han skulle icke förderffuat warda, Och widh Birgitte messo tijdh, kom her Steen och Bisperna i Skara och Vexiö, och Electus til Lincöpung, Strengnes och Westrårs, och monga andra aff rikesens rådh, och ridderskapet, för Stocholm på Norramalm, och bestalladhe ther stadhen, och slogh konungens folk aff, som honom ther mötte, Någhra daghar ther effter bestalladhe han stadhen, på Södhramalm, ther mötthe honom och konungens folk, och bleff aff slagitt, så at monge komo dödhe och såre in i stadhen igen, Få daghar ther effter woro någhre aff rådhet och menighetene i Stocholm vthe på Södhramalm och handladhe medh her Steen om fridh och bistondh, Men medhan the vthe woro, stickadhe konungens folk eeldhen på stadhen, Tå menigheeten thet sågh, gingo the til och slogho porten vp för her Steen, Han kom in, stadhen til vndsetning, annars hade han all vpbrunnet, doch skedde ther stoor skadha, och mong hws brunno i grund, I så motto kom her Steen och rikesens rådh i stadhen, Och thetta skedde Söndaghen effter Calixti, och strax bleeff slottet bestallat, ther drotningen vppe war, Och hadhe hon medh sigh her Ture Jönson, her Folka Gregerson, her Christiern Benctson, her Olaff Jåpson, [266] och Anders Persson med monga andra, och widh itt tusend folk, som wern kunde göra.
	Tå nw konung Hans sågh at rikesens rådh begynte så eendregteligha wara honom emoot, bödh han sigh i retta för the yppersta och the betzsta i landet woro, at han wille stå til retta för alt thet tiltaal som the hadhe emoot honom, Men her Steen och the andre aff rådhet sadhe, at sådana tilbodh war icke vtan een förhalning, så lenge han kunde försterckia sigh, The hadhe nogh tilförenne förnummet, at han icke achtadhe halla Calmare Recess, och annat som han loffuat och sworit hadhe, Therföre achtadhe the intet hans tilbodh, vtan förfölgde thet the begynnat hadhe, och sadhe sigh thet wilia med swerdzslagh intagha, som the icke förmodde få aff honom medh rettgång, Och ibland the saker som her Steen och flere aff rikesens rådh kastadhe konung Hans före, woro tesse the merkeligaste, Först Calmare Recess bleff icke hallen, Danska fogdar vpsattes, til slott och län, monge aff rikesens rådh hadhe lidhit skada för hans skul them han hadhe loffuad wederlegning med förläningar, och the fingo doch intet, Her Steene och her Swanta hadhe han mykit loffuat, som intet bleeff hallet, Silff och gull fördes vtaff landet, och intet bleeff bestelt om rikesens träsel som vthloffuat war, Summa, Frijheter, besegld breff, konungsligh ord och handgrip bleff icke hallet, Tesse och mong annor stycke kastadhe the Suenske konung Hans före, Samma åår som förberördt är, widh Martini, bleff her Steen Sture åter keest och korat til rikesens förståndare i Stocholm, och så förfölgdhe han bestalningen för Stocholms slott, Och om wårena ther effter tå han förmodde at konung Hans skulle komma, och wille göra drotningh Christine vndsetning, tenkte han til huru han kunde få slottet snarligha in, Therföre begynte tå hans folk storma til slottet, Fredaghen för Helgetorsdagh, och aff samma storm wordo the som på slottet woro så förskräckte at the begynte strax dagtinga, ty the hadhe icke monga ferdogha som werio göra kunde, Och Mondaghen för Pinsdagha gaffz slottet vp, Anno domini Mdij Och woro the icke öffuer tiyo [267] karla som rett helbregda woro tå the aff gingo, Och fögho meer än siwtiyo leffuandes. Tå gick drotning Christina aff slottet med behåldna håffuor och frijt hennes dagligha gårdzfolk, Men alle andre bleffuo för fångar, och tree daghar effter slottet vpgiffuit war, kom konung Hans med en stoor skips flota för Stocholm, til at göra drotningene vndsetning, Men tå han förnam at slottet war vpgiffuit, segladhe han til Danmark igen, Och drotningen bleff widh halfft annat åår i Stocholm, Och sedhan giordhe Danske och Suenske mykin skadha vppå hwar annan, Och widh S: Marie Magdalenæ tijdh ther effter bleeff Elffzborgh affbrendt, som her Eric Erichson inne hadhe, och han bleff sedhan effter få daghar iemmerligha ihälslaghen, aff bönderna, Noghot ther effter widh S: Laurentij tiijdh slogho konung Hanses folk in i Westergötzland, giorde ther skadha, och brende vp Öresteen, widh samma tijdh sende the aff Lybeck sex swår skep til Stocholm, ladd med allahanda warur, och werior som the Suenske behöffde til then feyde som the företaghit hadhe, Men her Knuth Alffson bedreff mykit i Norige emoot konung Hans, Han hadhe Åkershws inne, och ther bleff han samma åår om Bartholomei ihälslaghen vti itt skip vtan för slottet aff konung Hanses folk, än tå honom wardt een Christelighen leyde tilsagd, Så förlop sigh tijdhen, at her Steen fick all slotten in, föruthan Calmare och Borcholmen, Och året ther effter om hösten, lät her Steen drotningena fara heem til Danmark igen, effter thet the Lybeske och Påwans legat, som och tå förhanden war, handlat hadhe ther om, Och han fölgde henne nedh til Småland, och i samma reeso bleff han dödh i Jöneköping aff förgifft, som en part mena, Och thet skedde widh S. Lucie tijdh, Effter Christi byrd Mdiij år, Men hans dödh wart hemligha hallen en tijdh long, och hans lijck bleff fördt til Stocholms på slottet,
	Effter Christi byrd Md på thet iiij året, bleff her Suante Nielson Sueriges Marsk vthwald, keest och korat til rikesens förståndare, effter her Steen på S. Agnete dagh, Och på S. Blasij dagh anamadhe han Stocholms slott, På S. Valentini dagh ther [268] effter fördes her Steens Stures lijk til Gripzholm, ther bleeff thet erligha begraffuet, Och her Suante förfölgde feydena, med konung Hans, och lät bestalla Calmarne, Heming Gadd Electus til Linköping achtadhe altijdh på then bestalningen, Och war thet en ganska long bestalning, ty konung Hanses folk fich altijdh vndsetning aff Danmark, Och effter thet konung Hans hadhe icke stoor tilfelle at göra infall her i landet, med mindre han jw fick stoor skadha på sitt folk, therföre lät han tå altijdh sina vthliggiare wara til siös på all farwatn, för the Suenska köpmen, och ther med giorde han the Suenska storre skadha, och sigh sielffuom större gagn, än han göra kunde til land, Och togho hans vthliggiare osäyeligha mykit godz ifrå the Suenska köpmen.
	Anno domini Mdvi, Stormadhe Heming Gadd til Calmare, om hösten, och fik stadhen in, och året ther effter war her Suantes folk inne i Blekung och brende aff Lyckåå, och samma åår brende konung Hanses folk vp Castelholm, och grepo her Steen Tureson och hans hwsfruge til fånga, Anno domini Mdviij widh Jule tijdh, lät konung Hans vpbrenna Nyia Lödese, och strax ther effter samma winter, lät her Suante sitt folk fara in i Blekung, och brenna aff Wää, och noghra herregårda, Så giordes jw skadha på alla sidhor, men ther skedde doch altijdh monga herredaghar, och long tijdh ther effter med swåra bekostningar, i then acht at thet motte haffua kommet til vpslagh och fridh emellan riken, och förskickades offta sendebodh ifrå her Suanta och rikesens rådh til konung Hans om fridh til begerandes, Men han wille doch ingen fridh göra, med them, med mindre at the skulle antingen tagha honom eller hans son til konung, eller och giffua honom årligha ena summa peninga, aff riket, Och wille the Suenske ingalunde haffua honom, eller hans son igen, Men om then summo peningar som han begäradhe, woro the icke alla widh itt sinne, Ty somblighe woro widh thet sinnet at man skulle geffua honom sådana peningar, Och thet hadhe wel effter som belegligheten tå begaff sigh, warit besta rådhet, För ty fridhen är thet wäl wärd at man köper honom [269] med peningar, när man thet bekomma kan, Man kostar offta stoora summor på thet som ringare är, Och hadhe thett warit bättre at man hadhe taghit the peningar som kostas skulle på örligh och giordt ther fridh med, och så hadhe icke så mong man kommet om halsen, ey hadhe heller så mong skip bliffuit borttaghen i siöön, som tå altijdh skedde, Konung Hans fick vnderstundom meera godz på itt skip, än all then summan dragha kunde som han begäradhe, Men theris röster som inga peningar giffua wille, fingo öffuerhandena.
	Anno domini Mdix skinnadhe konung Hanses folk Åboo stadh, och vpbrende honom, och samma åår komo the Lybbeskes sendebodh til Stocholm, med adherton skep, och giordhe förbund med the Suenska, och gåffuo them sådana rådh at the inghen fridh göra skulle med konung Hans, Noghon tijdh ther effter komo åter the Lybbeske i Calmare sund med theris skip, och dagtingadhe ther med her Suanta, at her Steen Suanteson, Hemming Gadd, och noghre flere aff ridderskapet fölgde them til Lybeck, och sedhan föllo the in i Danmark och giorde ther noghon skadha, Och så hadhe tå konung Hans bådhe the Wendeska städher och the Suenska til fiender, och her Åke Hansson giorde mong infall i Halland och Skåne och giorde ther skadha, Så hadhe tå konung Hans wel warit beneghen til fridh, doch kom ther intet ther til, Widh samma tijdh som war, anno domini Mdx, komo Ryssa sendebodh til Stocholm, och giorde fridh med her Suante i sextiyo åår, Och ee så offta the Ryssar haffua giordt fridh med the Suenska, tå haffua the jw altijdh talat på then rågång som i konung Måens Smeks tijdh beleffuat war, så at the aldrigh wille förtiya sin rett, ey heller läta the Suenska komma til oklandradha häffd, på then landzenda som the förmodha sigh få ighen medh Rågång, Samma åår bleff her Åke Hansson slaghen i Skåne, Och samma åår nogot för Måremesso fingo the Suenske Calmare slott in, som i mong åår hadhe bestallat warit, Och på S. Katherine affton ther nest effter fick her Suante Borkholmen, Men wintren ther nest effter, lät konung Hans sitt folk dragha in i Westergötzland, och the komo til Skara, Her [270] Suante drogh med sitt folk, nedh emoot them, doch gaff han sigh icke til slacting med them, Ther med drogho the åter til Danmark, igen, och vthrettadhe inthet meera i then reson.
	Tå nu her Suante hadhe regerat riket i otta åår, bleeff han dödh på Westrårs, Effter Christi byrd tusende femhundrat och på thet tolffte ååret, daghen effter Nyåret, och bleeff begraffuen i Westrårs domkyrkio.
	Men sedhan her Swante dödh war, bleff stoor tuedregt emellan rikesens rådh och flere aff adhelen om höffuitzmandzdömet, Erchebiscop Jacop medh flere Biscopar och the äldsta aff rådhet, wille haffua her Eric Trolla til höffuitzman, Men the vnge aff adhelen wille haffua her Steen Suanteson, Och war rikesens rådh för samma sak skul offta til hopa, och kom dogh til intet beslut, Och om Erics messona ther nest effter komo the til hopa i Vpsala, och Erchebispen med the gambla aff rådhet, hölt burspråk på torghet, och sporde almogan til som ther tilstädhes war, hwem the wille haffua til höffuitzman, Och sadhe Erchebispen som ordet förde, at the godhemän som til städes woro aff rådhet, hadhe samtyckt her Eric Trolla, för höffuitzman, och rikesens förstandare, Men ther swaradhe nogre som stodho i bland bönderna, at the icke wille haffua then Trolla slechtena, ty the Trollar woro aff Danska artenne, Om the som så swaradhe woro bönder, eller nogre andre i bonda klädher, kan man icke weta, Men ingen bättre swar fick Erchebispen ther, än at the sadhe Ney til her Eric Trolla, På samma tijdh hölt her Steen och the som med honom höllo Burspråk med en stoor hoop och bönder nedher på konungs engenne, och han fick ther godh swar effter sijn begäran, på thet han fram satte för bönderna, Doch bleeff ingen ting beslutat i then gången, Men fram emoot S. Marie Magdalene tijdh ther nest effter, kom altt rikesens rådh til Stocholm, och alle the som woro widh thet sinnet, at the wille haffua her Eric Trolla til höffuitzman, the togho Gråmunkaholm in, och lägradhe sigh ther, Men her Steen och Heming Gadd, och flere som med honom höllo, hadhe lägrat sigh i stadhen, och [271] woro the dagligha i handel til hopa, och kunde dogh icke dragha offuer eens, Och om ena natt bleff vplop i stadhen emellan her Steens folk och the med honom höllo, och Erchebispens folk, och the med honom höllo, Och huar någhre frijborne män icke hadhe kommet ther emellen, och stillat then rumoren, tå hadhe ther bliffuit itt stoort mordh aff, Ty theres folk som på holmen woro, stodho redho i theres harnesk med fulle werior, och hadhe steldt theres kerrebössor alla Gråmunka broo offuer emoot stadhen, Men her Steens, Heming Gaddz och the andres folk som i stadhen woro, komo löpandes åt Gråmunka gränd then ene effter then andra, och woro mest alle drukne, och woro blotte och nakne, och the hade vtan tuiffel fååt stoor skadha om the andre hadhe komit til them, men thet vplopet bleeff tå stillat.
	Men effter thet her Steen hadhe mongha som höllo med honom, besynnerligha hadhe han och fåt them med sigh som slotten innehadhe, så at han hadhe fåt slotzloffuonar in i Calmarne, och the andra slotten vth medh siöösidhonne, Stocholms stadh stodh och fast med honom, Therföre hadhe tå rikesens rådh inga andra vthwäghar, vtan at the moste tagha honom, Och daghen effter S. Marie Magdalene dagh, wardt han vthwald och hyllat til Sueriges höffuitzman, Och rikesens rådh förde honom strax vppå slottet, och han hadhe them ther strax alla til gest, samma daghen, Men som the såtto i besta glädhen skedde ther på Slottet och itt vplop, Ty at her Erich Abramson kom til tretto med Göstaff Christerson, och stak honom så illa, at man wente honom intet lijff, ther aff bleeff itt sådana sorl, at monge begynte fruchta hwart vth thet wille lenda, Och Bisperna med the andra aff rikesens rådh gingo strax aff slottet, icke mykit wel til fridz, Men her Eric som skadhen giordhe, kom til Swartmunka klöster, ther fick han fridh,
	Tå nu her Steen war komen til höffuitzmandzdömet, sendes offta myndigh sendebodh til Danmark, til at handla om fridh, och settia idagh riken emellan, som offta tilförenne i her Suantes tijdh och skeedt war, Doch kom thet jw til ingen long och stadigh fridh, [272] Ty konung Hans, och hans son konung Christiern stodho alt ther effter, at the wille komma her til riket igen, Doch stodh thet idagh någor åår riken emellan,
	Samma åår her Steen war höffuitzman worden kom en part aff thet folket som fara om kring ifrå thet ena landet til thet andra, them man kallar Tatare, hijt i landet, och til Stocholm, förra hadhe the aldrigh her warit.
	Samma åår widh Egidij om hösten, wardt predikat i Swartmunkaklöster i Stocholm, at stadhen skulle siunka, Och natten wardt förenemd, och mykit folk rymde bort aff stadhen, och lågho then natten, somblige på malmanar och somblighe på holmanar, Men then propheten som thet vthropadhe wardt beslaghen med lögn,
	Men året effter her Steen war til regimentet komen, som war Anno domini Mdxiij bleff konung Hans dödh, Anno domini Mdxiiij foor Erchebiscop Jacop, Biscop Matz i Strengnes til Åboo medh noghra flere, och graffuo vp aff jordenne Helge Hemmings been, som biscop hadhe warit i konung Magnus Smeeks tijdh.
	Och samma året bleff konung Christiern konung Hanses son, krönter til Danmarks konung, Och någhon tijdh ther effter begynte Erchebiscop Jacop handla med her Steen och nogra andra aff rikesens rådh, om Göstaff trolla, at han motte komma til Erchebiscops dömet effter honom, Ty han gaff före om sin ålderdom, at han icke lenger förmotte stå stichtet före, loffuadhe han och med hand och mun vth, at samme Göstaff trolle skulle wara her Steen en troo man, besynnerligha och therföre, at the woro när skylle tilhopa, Och effter thet wardt så högeligha vthloffuat, at han skulle wara sinom höffuitzman och fädernes rike huld och troo, Ther före samtyckte her Steen thet Erchebiscop Jacop begäradhe, screff och så Påwan til för samma Göstaff Trolla, at han motte få Confirmationem på stichtet, giorde honom och teslikes annor hielp med, ther han skulle vthretta sijn ärende med i Room, och war han tå sielff i Rom, Så skickades tå twå aff Vpsala Capitel, som woro mester Jogan Erici, och mester [273] Henric Sledorm til Rom til Göstaff Trolla med breff och annan deel som then saken kraffde och kom heem en ordinerat Erchebiscop, Anno domini Mdxv, Och tå her Steen förnam at han war komin i Stocholms skäär, lät han hasteligha nogh beredha för honom i Stocholm, och achtadhe vndfå honom som then tijdhen tilsadhe, Men Erchebiscop Göstaff wille intet komma til Stocholm til her Steen, vtan lät settia sigh aff skepet til Biscopstuna, och foor så öffuer land til Vpsala, och lät ther strax bemerkia huru han war til sinnes med her Steen, Ty han screff honom strax til, at han wille göra them ondt som hadhe warit hans förfader Erchebiscop Jacop och hans wener flere vnder öghonen, Men her Steen suaradhe ther til, at om noghre sådana funnes, skulle the stå them ther om til retta, Aff sådana hans scriffuelse kunde wel merkias, huru han til sinnes war, han wille och icke bekenna sigh haffua någhot aff her Steen, Påwan allena wille han kenna för sin herra, Woro och monge som hadhe then mening, at konung Christiern skulle haffua lätit handla med honom i Lybeck tå han kom ifrå Rom, och förwent honom ifrå her Steen. Men thet war wel största orsaken hwi han icke war wel til fridz med her Steen, at han hadhe trengt hans fadher her Eric Trolla ifrå regementet, ty meste parten aff alle the äldste aff rikesens rådh, hadhe korat her Eric Trolla til höffuitzman öffuer riket, och thet giorde her Steen om intet, ther haffuer wel störste owilien kommet aff.
	Effter nu at Erchebiscop Göstaff icke wille komma til her Steen som achtat war, Ey sadhe han honom heller sådana huldskap och mandskap til, som aff Erchebiscop Jacob vthloffuat war, Togh her Steen thet och illa widh sigh, och begynte så få then mistanka at han skulle haffua noghot ondt i sinnet emoot honom och riket, Och om Distingen ther nest effter, kom her Steen sielff til Vpsala, och war medh Erchebiscop Göstaff til tals i Sacristien i mong godh mans närwaru, men han fick fögho behageligh swar aff honom, Vtan han kastadhe ther her Steen någhor stycke före, som her Steen sadhe honom aldrigh skola kunna bewijsa, therföre wexte ouilien [274] och mistanken jw meer och meer, Begynte och Erchebiscop Göstaff haffua någhon handel med några aff adhelen och sina wener, effter som itt almenneligitt rychte vthgick, huru the skulle offta komma til hopa på Stäket, ther her Steen wel merkia kunde, at thet icke altt war på hans besta, Therföre om sommaren Anno domini Mdxvi stemde han tilhopa itt herremöte i Telie til at handla ther om rikesens ärende och huru företaghas skulle med thet almenneligha herremötet, som Kindermesso tijdh ther nest effter handlas skulle i Halmstadha, emellan all try riken, Til samma herremöte som i Telie hallet wardt, bleff Erchebiscop Göstaff flere gånger kallet, at han skulle komma ther til medh, göra sin rådz eedh, och seya her Steen huldskap och mandskap til, som honom borde, och deela sedhan sijn rådh med the andra, Men han och noghra andra wille intet besökia samma mötet, Så at clarligha merkias kunde, at han hadhe någhot i sinnet thet som skadelighit war, Therföre wille han och aldrigh seya her Steen hulskap eller manskap til, vtan begynte at befesta sigh på Stäket, Her Steen Christiernson som Nyköping inne hadhe sades och wara i rådh med Erchebispen, ty wille han icke heller komma til mötet i Telie, Men tå her Steen och rikesens rådh som ther til städis woro, hadhe vthrettat hwadh the giöra kunde, foor hwar heem til sitt, Men her Steen gaff sigh medh sitt folk hemligha til Nyköping, och kom ther så offörwarandes och begynte storma til slottet, fick thet in, och her Steen Christiernson fördes för en fånge til Stocholm och bleff dödh i fengelsen, och thetta skedde widh Dyra Warfru tijdh, och tå war munkamoot i Nyköping,
	Tå nu her Steen Christiernson fången war, bekende han at Erchebiscop Göstaff hadhe medh någhra flere någhon hemligh stempling för hender på konung Christierns weghna, Therföre kom och tå her Pedher Tursson, som tå hadhe Stäkaholm inne, i mistanka, ty togh her Steen slottet aff honom och antwardadhe thet Johan arendson, Och tå her Steen hadhe så fåt Nyköping in, foor han til Westrårs til Måremesson och beklagadhe thet högeligha för then menighe man, at Erchebiscop Göstaff med några andra [275] hadhe i sinnet at han wille dragha konung Christiern her in i riket, så mång man til skadha och förderff, gaff han och thet före medh, at her Steen Christiernson som hade warit i rådh medh Erchebispen, hadhe thet i mongh godh mandz närwaru vppenbarligha bekent, Tå nu erchebiscop Göstaff <så> vthropat war för then menighe man i Westrårs, begynte han läta gåå sin breff til en och annan, teslikes och til rådhet i Stocholm, giordhe sin vrsegt, och sadhe at honom war orett sådana påfördt, och begäradhe han med sin scriffuelse at Borgemestare och rådh i Stocholm skulle wara godhe mäklare emellan her Steen och honom, Thet samme begäradhe och Erchebiscop Jacop aff them i sin scriffuelse, Och her Steen screff sedhan Capitlet i Vpsala til, at the skulle rådha theres Biscop ifrå the anslagh som obestånd kunde aff komma, Så scriffuo och Bisperna aff Skara, Strengnäs och Westrårs och Åboo Erchebiscop Göstaff til och råddhe honom aluarligha ther til at han skulle förena sigh medh her Steen, och icke tagha någhot obestånd före, ther bådhe han sielff och hela riket motte komma på skadha och förderff vtöffuer, Så war och teslikes breff kommet widh samma tijdh ifrå Rom til honom, i huilke Påwe Leo rådde honom til, at sökia och stå effter thet som fridhen tilhörde, Noghon tijdh tilförenne hadhe Biscop Hans i Linköping warit til taals med her Steen på Stäkeborgh och honom rådt och förmanat högeligha, screff honom och sedhan ther om til, at han icke skulle begynna göra någon åwerkan på Erchebispen, vtan at godhemän skulle leggia sigh ther emellan, och förlijka them bådha, Och borde them wel förlika sigh (sadhe han) effter thet the woro så när skylle, Ty her Steens modher, och her Eric Trolla woro född aff tu samsyskon, och her Steen gaff honom thet för swar, at han til ingen tingh war så benägin som til fridh och wenskap, hwar han thet niuta motte, Thet samma sadhe Erchebispen och, och begeradhe han at godhe män skulle stella all ting til godho emellan her Steen och honom, Doch kom thet intet ther til, Ty ther war en plågha för handenne, så wel offuer then ena som offuer then andra, Therföre moste och tilfellen ther til haffua sin [276] gång, Erchebiscop Göstaff war en stijff och eensinnat man, och han wille ingens mandz rådh lydha, vtan wille alt göra effter sitt eghit sinne, och thet war bådhe hans och menigha rikesens förderff,
	Effter thet nu owilien begynte wexa jw större och större, och Erchebispen begynte wel bemanna sigh, Och befesta Stäket, och rychtet gick offuer hela landet, at han med sitt anhang wille dragha konung Christiern her in i riket, Så lät her Steen fånga her Eric Trolla Erchebispens fadher, och hölt honom i fengelse på Stocholms slott, och någhot ther effter om hösten, lät han bestalla Stäket, Anno domini Mdxvi, och bleff offta handlat med Erchebispen i samma bestalning, at han skulle geffua sigh til förlijkning, Men han wille intet, vtan styrkte sina tienare och the som medh honom woro bestalladhe alt ther medh, at the skulle få vndsetning ifrå konung Christiern,
	Samma höst Erchebispen bleff bestallat, lät konung Christiern tagha* vp itt skip för her Steen, på redden för Lybbek, Skepparen ther vppå heet Jöns matzson, han gaff sigh strax til konung Christiern och bleeff aff honom sedhan mykit brukat, Och thetta skedde i een feligh dagh riken emellan, ty fridhen war beslutat emellan tesse try riken in til Påscha nest kommandes, Och om Kindermesso ther förinnan skulle haffua stådt itt herremöte i Halmstadha, ther tilhopa komma skulle fulmechtighe aff all try riken, Men thet bleeff nu så brutit och förspildt,
	Sommaren ther effter som war Anno domini Mdxvij begynte Erchebispen begära komma til orda med her Steen, han giorde strax redho och togh någhra aff rikesens rådh med sigh och for i lägret för Stäket, och bödh än tå wenskap til, Ty han fruchtadhe thet som och sedhan skedde, at konung Christiern skulle läta göra her någhot infall i landet, och göra Erchebispenom vndtsetning, Men her Steen hölt ther lenge vtan för slottet, och war begärendes at Erchebispen skulle komma vth til honom, tå wille han intet komma, ty han hade tå fått budskap ther vtaff at konung Christierns folk war för handenne, som han wente effter, Och thetta skedde widh Midhsommars [277] tijdh, Någhot för Laurentij kom her Joachim Trolle, Seuerin Norby och Karl Knutson och hadhe widh fyratusend gott krijgsfolk med sigh til skips, tå her Steen thet förnam, sende han än tå några aff rikesens rådh til Erchebispen, och lät förmana honom, at han skulle bliffua en Suensk man, stå medh sitt fädernes land, och scriffua sin faderbrodher her Joachim Trolla til, at han intet skulle trösta på honom, Ty han achtadhe bliffua wedh sitt fädernes land, och ther medh stella aff thet blodz vthgiutandet som tå tilstundadhe, Men Erchebispen wille til ingen dagtingan, vtan hade tå fåt så mykit större modh, och han wente förlosning, Så komo tå konung Christierns skip och folk in moot Stocholm, ther giorde the landgång i then acht, at the hade achtat sigh til Stäket, til at förlossa Erchebispen, Ther kom tå her Steen emoot them hardt vtan för Stocholm widh Wädla, bleff them offuermechtigh och dreff them til skips igen, och bleff ther mykit aff konungens folk bådhe slagitt och fångat, mykit kom och i siöön, och drunknadhe, Och the Danske moste så dragha til baka igen, och kunde inthet vthretta ther the woro sende effter, dogh giorde the stoor skadha i Skäriegårdanar, besynnerligha i Tiuffst, The brandskattadhe Söderköping, brende vp Westerwijk, brende vp Stäkaholm, ther bran Johan andersons hustru vp, medh twå hennes döttrar, och mykin annan skadha giorde the vth medh siösidhonne.
	Tå nu her Steen hadhe så wnnet segher offuer sina fiendher för Stocholm, lät han några aff fånganar komma til Stäket, at the skulle säya Erchebiscop Göstaff tidhende, huru them war gånget, som honom til vndsetning sende woro, Tå Erchebispen sågh fånganar och hörde theres taal, förföl honom hans hopp och modh, och begynte falla til ödmiucht, och sadhe sigh wilia giffua slottet vp, och fara til sina domkyrkio och bliffua ther widh, Tå wart honom swarat, at han skulle thet haffua förra giordt, så hadhe monge leffuat som för hans skuld dödhe woro, Och effter thet han war så monge mans dödh wallande, och war en mandråpare worden, tiente honom icke wara någhon Biscop, Ther swaradhe han tå vppenbarligha för alla them [278] som til städes woro, at alt thet han hade i then motto giordt, thet hadhe han giordt medh Påwans förloff, ty han hadhe giffuit honom macht (sadhe han) at föra bådhe werldzligit och andeligitt swerd, Ther före lät han sigh så tyckia, at han icke borde reknas för mandråpare, än tå at monge hadhe bådhe i then bestalninghen och annor stedz för hans skul kommit om halsen, Påwans dispensering skulle förswara honom ther före, Men sådana hans swar wordo intet achtat, som the ey heller achtas borde, vtan her Steen förscreff itt almenneligitt herremöte i Stocholm, ther kom tå rikesens rådh med adhelen och någhra fulmyndigha aff alla städher och menigha landet, til at offuerwägha hwad med Erchebispen och Stäket göras skulle, Så gaff och her Steen Erchebispenom leyde, at han sielff komma motte til samma möte, och see til huru han kunde förswara sina saak, och sedhan åter komma i sitt behåld igen, Och i samma möte wardt så almenneligha samtykt, beslutat, och bebreffuat at Stäket skulle nedherbrytas, effter thet hadhe så offta warit rikena skadelighit, bådhe i Erchebiscop Jönses tijdh, Erchebiscop Jacops tijdh och nu teslikes i Erchebiscop Göstaffs tijdh, Wardt och så almenneligha samtycht, at Erchebiscop Göstaff aldrigh skulle effter then dagh komma til domkyrkiona igen för Erchebiscop, och alle som til städes woro, giorde med vpreckta hender sijn eedh ther vppå at the aldrig wille halla honom för theres Erchebiscop, Och alle bådhe andelighe och werldzlighe som i thet mötet försambladhe woro, bebundo och besworo sigh så tilsamman, at om någhot effter taal kome, medh bann, Interdict eller huadh som helst thet wara kunde, för thet som här beslutat war om Stäket och Erchebiscop Göstaff, tå skulle thet gella them alla lika til at förswara, lidha och vmgella, Och ther gåffuo the her Steen sitt breff vppå, med rikesens Cleme, och theres hengiande insigel, Men i samma besegling brukadhe Biscop Hans i Linköping itt listigt Romare stycke, Ty han screff een liten scrifft så lydhandes, Til thenna besegling är jach nödd och twingat, Samma scrifft ladhe han i waxkupona vnder insiglet, så at thet inthet merkias kunde, Och thetta breffuet wardt [279] vthgiffuit på Sancti Clementis dagh Anno domini Mdxvij, Sedhan sendes åter Erchebiscop Göstaff til Stäket i sitt behåld igen, och bestalninghen fulfölgdes, Men thet waradhe dogh sedhan icke lenge, ty folket som Erchebispen hadhe medh sigh på slottet, wille icke lenger stå fasta medh honom, Ty moste han giffua slottet vp, och gå aff fögho bettre än en fången man, Så bleeff tå Stäket som beslutat war nederbruttit, Så widersakadhe och Erchebispen Vpsala sticht, och resigneradhe thet Påwanom Leoni frijt vp igen, Och han kom så til Westrårs, och war ther på någhon tijdh i klöstret, Sedhan kom han til Eekholmen, Och tå thetta altt skedde, war Påwans legat Johannes angelus Arcimboldus med Romare afflat her i riket,
	Sommaren ther effter som war anno domini Mdxviij någhot effter Pingesdagha kom konung Christiern sielff med en stoor hoop skip och folk, in för Stocholm, och belegradhe sigh på södramalm, och kunde doch intet skaffa, annat än at han lät beskiuta thet yttersta tornet för södhra port, och stormadhe ther någhot til, Doch kunde han ther medh intet vthretta vtan fick ther dödt folk och sårt, Så kom thet och ther til, at han lät sitt folk komma til Brennekyrkio, ther kom han til slagting med her Steen, och bleeff ther affslaghin, miste en stoor hopp medh folk, och gaff sigh så åter in på malmen i sitt legre igen, och ther bleeff han tå någhon tijdh, Men effter thet han sagh sigh platt inthet vthretta kunna, och sommaren förleedh, bröt han sitt legre vp igen, gaff sigh til skeps, och achtadhe segla åt Danmark igen, Men tå han medh sitt folk gaff sigh åt skepen, slogh her Steen aff stadhen effter honom och jagadhe mykit aff hans folk i siöön, mykit bleff och slagitt, och någhot meer än tryhundrat bleff fångitt och the fördes in i stadhen, Och konungen lät sedhan ransuna them igen, Och tå han kom medh sin skep vth i skären, war wädret honom så hårdt vnder öghonen, at han ingenstedz komma kunde, Så lät han en deel aff sitt folk dragha offuer land hasteligha til Vpsala, Thet skinnadhe the och drogho strax tädhan igen, Men effter thet wädhret stodh longsamligha konung Christiern emoot, begynte honom fattas fetalia, [280] så at hans folk ledh stoor nödh aff hunger, och för hunger skul gaff sigh en stoor hopp aff hans knecter til her Steen, Tå nu konung Christiern sågh, at bådhe Gudh och menniskior woro honom så emoot, at han ingenstädz kunde haffua framgång medh sin anslagh, Så begynte han slå på en annan streng, och gaff thet så före, at han wille handla wenligha med her Steen, och göra en ewigh fridh riken emellan, Och her Steen trodde honom wel, hadhe och gerna hafft fridh, Therföre begynte han handla wenligha med konungen, och lät honom i hans stoora nödh och hunger, få oxar och annat han behöffde, ellies hadhe hans folk most döö aff hunger, Konung Christiern stodh och hård thet effter, at han motte haffua fått her Steen til taals medh sigh, och hadhe i så motto achtat läta dräpa honom, eller och fånga honom, Her Steen war och eendeles så til sinnes, at han wille haffua farit vht til honom, hwar Borgemestare och rådh i Stocholm icke hadhe så hårdt stådt ther emoot, Ty the sadhe thet alffuarligha til, at om han fore vth, wille the strax haffua en annan herra, effter thet the wel wiste at han aldrigh sedhan skulle komma i sådana motto tilbaka igen, som han vthfoor, Ther aff besinnadhe han sigh, och foor icke sielff vth, men i en feligh dagh och tilsagdha troo och loffuan, sende han sex aff sina godha män vth til honom, som woro tesse effterscriffne, Göstaff Ericson, Laurentz Siggeson, Jörian Siggeson, Olaff Ryning, Benct Nielson och Heming Gadd Electus, Them togh konung Christiern alla medh sigh, fick så bör och segladhe åt Danmark, och lät så påskina huad han achtadhe her Steen, om han hade fått honom til sigh, Och än tå at konung Christiern loffuadhe vth at han wille göra en euigh frijdh riken emellan, och her Steen satte ther troo til som förberördt är, och lät honom få fetalia och huadh han behöffde, Så hölt han thet dogh icke bätter än som nu sagt är, och ofridh bleeff ståndandes riken emellan, så sedhan som förr, och förargadhe hwar vppå annan,
	Om sommaren ther effter, som war anno domini Mdxix, wardt i Danmark hallen en Romersk rettgång emoot her Steen, och them som med honom höllo, och thet gick så til, Påwe Leo hadhe budhit [281] her Steen widh bann at han skulle tilstädia Erchebiscop Göstaff komma til sina domkyrkio igen, vpbyggia Stäket som nedherbrutit war, och vpretta honom hans skadha, Men effter thet her Steen thet icke göra wille, Therföre förskickade Påwen Erchebiscop Birger i Lund, och Lage Vrne Biscop i Roskäld til domare, at the skulle effter Romersk rettgång döma ther om, och effter samma doom settia her Steen och them som med honom höllo emoot Erchebiscop Göstaff i bann och offuer bann, och heela riket i Interdict eller förbodh, så at ingen kyrkio tienst vppehallas skulle offuer heela Suerige, Samma doom fulfölgdes, och her Steen wardt anklagat, at han hadhe brutit nedh Stäket, twingat Erchebiscop Göstaff til at vpseya sina kyrkio, och fångat her Eric Trolla, Ther bleeff tå han, och alle the med honom höllo vthropadhe för bansmän, och riket sattes i Interdict, Men the Suenske achtadhe sådana ban och Interdict intet.
	Hösten ther effter någhot för Michels messo, hadhe konung Christien någhor skep liggiandes på reedden vtan för Reuele, Ther komo tå her Steens skip til med, och kommo til slagting medh konungens skip innan för Nariön, och ther fingo the tu skip ifrå konungen, The andra vndkommo, Någhot ther effter giorde konung Christiern en hoop skip redho, welbemannat, the lupo åt Öland och togho thet in, fingo och strax Borcholmen in, och bemannadhe thet slottet, drogho sedhan för Calmarne, belägradhe sigh ther, och skutto muren til storm, stormadhe och så någhra gånger, och kunde doch intet skaffa, vtan fingo dödha män och såra, Therföre drogho the aff igen vth i sundet, til en holma, Så hadhe och konung Christiern siw hundrat resigh tygh, som skulle komma folket til vndsetning, som för Calmare lågh, Men för än the fram kommo, war fotfolkit affdraghit, kom så her Steens folk med Smålenninganar, til slagh medh samma resigh tygh, och ladhe them nidh, så at ganska få vndkommo, och her Åke Bragde bleeff fångat, Sedhan wille her Steen haffua taghit Öland in igen, men the Danske woro honom förmechtighe ther vppå landet, så at han sitt vpsåt icke fulborda kunde.
	[282] Effter thet nw her Steen och hans wener woro för Erchebiscop Göstaff skul banlyste, och riket satt i Interdict, och thet achtades inthet, lät konung Christiern gå vth för rychte, at Påwan hadhe begärat aff honom, at han skulle straffa the Suenska, Therföre at the icke wille lydha Påwans bann och förbodh, Ther före sende han itt weldigt taal gott krijgsfolk til hest, och til foot in åt Suerige, Ther Otte Krumpen war höffuitzman före, widh tiugunde dags tijdh, Anno domini Mdxx. Tå her Steen thet förnam, giorde han redho med allo macht, och drogh vth emoot konung Christierns folk, Och möttes bådhe häranar widh Boghasund, på S: Henrici dagh, Ther bleff tå her Steen som war medh the fremsta i spetzen skuttin i benet, och hans heele häär wardt ther offuer förskreckt och förskingrat, Ther före hadhe tå the Danske framgång, och drogho så vp åt Tiuedhen, Men the Suenske hadhe ther hugget en Brotta för them, På Kindermesso affton stormadhe konung Christierns folk til brottan, och fingo ther stoor skadha, Doch på thet sijdsta wordo the leedsagadhe kring om brottan, och wordo så them Suenskom öffuermechtige och slogho them ifrå brottan, Sedhan drogho the Danske vthan alt mootstond, åt Vpland, slogho på alla kyrkiodörar bans breff vp, brende, röffuadhe, mörde, och sommestädz togho the brandskatt i weghen, Och komo innan korth tijdh til Westrårs, På Kindermesso dagh war her Steen stadder i Strengnes och achtadhe sigh åt Stocholm, Ther fick han tå weta at konung Christierns folk war kommet öffuer Tiuedhen, och komo draghandes åt Vpland, Therföre fruchtadhe han at Erchebiscop Götstaff, som tå war på Eckholmen, skulle geffua sig til the Danska, ther mykit ondt motte aff komma, Therföre förskickadhe han Biscop Mattz och Moens green medh några flere til Erchebispen, at the skulle förlika saken emellan honom och Erchebispen, När biscop Mattz och the andre som med honom woro, komo til Erchebispen, och gåffuo theris werff före, och huad farligheet riket tå stodh vthi, Lät Erchebispen sigh ey annars bemerkia, än at han nu war beneghen til wilia och wenskap med her Steen, och at han wille ingalunda falla til rikesens fiender, [283] Och i bland annat taal sadhe han, Gudh förlåte them som then owilian giordt haffua, emellan min frenda her Steen och migh, wij wore inthet så fierran skylle, at wij skulle sådana skiffta oss emellan som skeedt är, Och bleff tå så handlat, at owilien skulle tå nedherlagd warda, och han skulle seya her Steen huldskap och mandskap til, Och thetta skedde på S: Blasij dagh, Samma dagh tå her Steen war ifrå Strengnes draghen, bleff han dödh, på weghen för än han kom til Stocholm, Therföre bleff thet om inthet som emellan honom och Erchebispen beslutas skulle, Tå nu her Steen dödh war, och fiendenar komo vpdragandes, komo the Suenske herrar i Vpland offta tilhopa, stundom på Tönnelsö, stundom på Engsiö och annorstädz och rådzslogho huru the skulle göra fienderna mottstond, men thet wille jw intet lyckas för them, effter thet the inghen höffuitzman hadhe, Bönderna woro wel offta försambladhe, Men adhelen drogh icke öffuer eens, Somblighe sadhe sigh icke wilia strijdha för än the wiste sigh en höffuitzman igen, Somblighe sadhe sigh wilia strijdha för her Steens barn, Och en part sadhe korth ney til, Frw Christina her Steens effterleffuerska, med Stocholms stadh, och them hon medh sigh hadhe, screff them offta til at the skulle föreena sigh, och göra fienderna mootstånd, doch achtadhes sådana scriffuelse intet, Ingen wille heller tagha sigh höffuitzmandzdömet vppå, På thet sijdsta wordo the så öffuer eens, at the skulle möta fienderna widh Strengnes i Illersund, Och ther war församblat ganska mykit folk til mong tusend, bådhe hoff folk bergsmen, och bönder, Och tå woro fienderna i Westrårs, Och när the fingo weta at sådana folk war församblat i Strengnes, drogho the titt, Och war thet altijd theres ordspråk, at the wille slås med bönder, ehuru monge the woro, om än bönder regnadhe aff himmelen.
	Tå nu fienderna komo draghandes, begynte somblige aff Adhelen göra Anskrij, at the wille weta för hwem the skulle stridha, Och inghen wille tagha sigh höffuitzmandzdömet vppå, och regera folket, Therföre bleeff tå hela häären förskingrat, så at ingen wille bidha fienderna, Och thetta skedde på Måndaghen i Fastelaghen, Och [284] samma dagh om afftonen komo fienderna til Strengnes, och meste parten aff adhelen som widh Illersund hadhe försambladhe warit, komo samma affton til Biscop Matz til Tönelsö, Ther wardt så beslutat at man skulle dagtinga med fienderna, och strax om morgonen screff Biscopen Otte Krumpe til, och begäradhe leyde, fick och strax then, och gaff sigh så strax med några aff sitt Capittel til Strengnes, Och togh tå Biscop Mattz idagh med fienderna ifrå Tijsdaghen i Fastelaghen in til Fredaghen effter Huitesöndagh, thet war i Elloffua daghar, Therförinnan skulle the Suenske herramän koma til hopa, och bliffua offuer eens, huadh the heller wille slås med fienderna, eller gå them til handa på konung Christierns wegna, I medhel tijdh skulle fienderna huarken brenna eller mörda, Men rooff kunde ingen förtagha them, Så gingo strax tå bodh och breff vth, at all adhelen skulle innan försagdan tijdh, koma til Vpsala, huilket och så skedde, Erchebiscop Göstaff gaff sigh och titt, När nu alle som til Vpsala komma kunde eller komma wille, ther kompne woro, kom och Otte Krumpen och Karl Knutson, och någhre andre konung Christierns Capitenere, med några feniker knecter ther til med, Tå wordo the Suenske som ther tilstädes woro eendregteligha så öffuer eens, at the wille gå konung Christiern til handa, och begynte sedhan dagtinga med Otte Krumpen och the andra på heela rikesens rådz wegna, Hadhe och bodh til Frw Chirstine och flere aff Adhelen som i Stocholm woro, at the skulle besökia samma möte, Men the wille intet ther til, Therföre handladhe tå the som til städes woro i Vpsala med Otte Krumpen och the andra som med honom woro, the ther bewiste med konung Christierns breff sigh haffua fulla macht til at seya alla wilia och wenskap til, som sigh til wenlig dagtingan giffua wille, och gå konung Christiern til handa. Och all owilie som bådhe i konung Hanses tijdh och sedhan vpkommen war, skulle til euigh tijdh wara en afftalat saak, och ther gåffuos mong breff vppå, Så wardt och vthloffuat, at huar och en skulle få bliffua widh Sueriges lagh, frijheter, och godha gambla sidhwenior, och at hwar och en aff frelset som förläningh hade aff [285] Crononne, skulle then behalla, Och för samma löffte skull gåffuo the Suenske herrar monga förläningar vth sigh emellan, Och monge fingo förläning som sådana aldrig tilförenne hafft hadhe, menandes effter som vthloffuat wardt, at konung Christiern skulle alt sådana gilla, Och sendes konungens dagtinges breff och förlijknings til alla landzendar, ther han stadhfeste all then dagtingan som hans Capitenere i Vpsala giordt hade, och alle the som här i riket någhot nampnkunnoghe woro, icke alenast aff Adhelen, vthan jemuel och bönder, såsom konung Eric i Närdauij, och andre sådana, fingo besynnerlig wenskaps och fridzbreff vp ifrå Danmark, Så at nepeligha noghon tijdh tilförenne som tå skedde, hadhe så mong breff på en tijdh aff någhon konung vthgångitt, och meera giorde breff än swerdh, Effter thet nw at frw Chirstin och the som med henne woro icke wille besökia mötet i Vpsala, wordho tå bådhe Suenske och Danske så öffuer eens, at the wille dragha närmeer in moot Stocholm, förmodhandes at the skulle än tå komma til orda med Frw Chirstine och them som med henne höllo i Stocholm, Och så komo the widh Trytusend stark til Spånga, Ther sende tå Erchebiscop Göstaff Mester Henric Sledorm, och biscop Mattz sende sin Cantzeler Mester Olaff Petri medt leyde breff och munligh befalning, til Frw Chirstine och hennes medhåld, begärandes them til orda, När sendebodhen komo på Norremalm, war yttersta broon vpkastat så at the icke kunde komma in i stadhen, Men en aff Rådhmennenar ther i stadhen, kom och taladhe medh them, och sadhe sigh wilia gå til Frw Chirstine, och weta them swar, om the skulle komma in eller icke, Medhan the så nu stodho widh brooendan, och wente effter swar, begynte Moens green som tå war på Helgeandzholman skiuta åth them med skerptinor, och hakabyssor, så at the nödhgadhes oförtöffuat dragha sin wägh igen, Annor swar fingo the intet, och komo ther med til Spånga igen,
	Thå nw the Suenske herranar, teslikes och the Danske sågho at thet war förgäffues at biudha någhon dagtingan til, med them som i Stocholm woro, drogho the tilbaka igen, Och the Suenske [286] drogho sedhan hwar heem til sitt, Men effter thet at the Danske hadhe förnummet, at the som i Stocholm woro wente sigh vndsetning ifrå Städerna, och at Staffan Sassse lågh vtan för Elffznabben med någhor skip, Så drogho the tijt, menandes sigh skola kunna få samma skip, Men the som i skepen woro, hadhe kortat skepen så långt vth, och hadhe isat kring om sigh, så at the Danske intet skaffa kunde, Ther medh drogho the til baka igen, I medhel tijdh, medhan thetta så handlades, kom jwnkar Simon med femton hundrat knechter (effter som rychtet gick) vpdragandes ifrå Danmark genom Småland och Östergötzland, och försterckte ther med konung Christierns häär, Och effter thet at häären war nu så stoor, at alt folket icke kunde för Fetalie skull wel bliffua tilhopa, war och tå året så framlidhit at Isana wordo klene, icke war heller tilfelle at beleggia Stocholm, för än the fingo vndsetning aff konung Christiern, Therföre skickadhe the ifrå sigh widh Trytusend til Westråårs, och her Claes Bille och Michel bleek förskickades med någhot resightygh til Strengnes, at Biscop Mattz icke någhot offuerfall ske skulle, aff them som i Stocholm woro, Ty at än thå mestaparten aff ridderskapet och menigha adhelen med Bisperna öffuer heela rijket, hade handgångitt konung Christiern, och fåt konungens stadhfestelse breff på Vpsala dagtingan, Så woro doch monge frelsis män vthe i landet, ibland huilka war Erich Pedherson, Olaff Walram, Mattz Laurentzson och någhre flere som höllo medh Frw Chirstine och them som i Stocholm woro, och wille icke giffua sigh til någhon dagtingan med konung Christiern, The samme ladhe sigh offta win om at göra konung Christierns folk affbrek, först giördes een vpreesning widh Westrårs, ther the achtadhe slå til then hoop som ther lågh, Men när knekterner thet förnummo, woro the strax på wäghen åt Vpsala, til theres weldigha hoop, Men när the komo til Balundz ååsz, komo ther bönderna oförwarandes på them, och giorde them stoor skadha, och ther bleff en aff the Weuerstäder slaghen, På böndernars sijdho bleff Erich Pederson med någhra andra slagen, Doch fick ther konungens folk mykit större skada än [287] bönderna, Ther effter skedde en vpreesning emoot hela hopen som i Vpsala lågh, I samma vpreesning woro bådhe bönder och bergsmän, war och en hoop folk aff Stocholm ther medt tilkommet, Ther Lambrect Matzson och nogre flere med woro, Tå the nu så til een welligh häär försambladhe woro, föllo the mandligha til konung Christierns folk, som tå stodh i sin orden vtan för stadhen, Och thetta skedde på Longefredagh, Och war wederleken på samma tijdh konungens folk mykit til hinder, Ty thet snögadhe och slaggadhe, så at the icke kunde bruka sijn skott, icke kunde heller resigh tyghet mykit bruka sigh, ty sniön klimpadhes så vnder fötterna på hesterna, at bådhe hest och karl, lågho strax widh markena, Men samma wederleek tiente the Suenska wel, Och hwar the hadhe tå hafft en godhan förare och regerare, tå hadhe the wisseligha (effter som tå anseendet war) lagdt sina fiender nedh, Och tå förnummo the Danske wel, aff then skadha som the tåå fingo, thet the och sedhan offta sielffue bekende, at the tilförenne dårligha talat hadhe, Ther the sadhe sigh wilia slås med bönder, ther the än regnadhe nidh aff himmelen, När gudh dragher sina hand ifrå krijgsmannen, är en arm bonde så godh som han, I samma slagting bleff Junkar Simon slaghen med Diwert van Mälen, och monge andre, Men effter thet at bönderna icke hadhe sådana regerare som the wel behöffde, the som motte haffua hallet them tilhopa, therföre förskingradhe the sigh, en part foor in i stadhen effter byte, och the som vthe på markenne bliffuo, togho sakena owijsligha före, Ty bleffuo the och til noghor hundrat kringhwerffde aff fienderna, och somblighe bliffuo slagne, somblighe bliffuo brende vti en tegel ladhu, och en part komo i åna, Så war tå böndernes owisa anslagh the Danskas hielp i then reson,
	Men alla fastona tilförenne foor Biscop Mattz med thet Danska resigtyghet som han med sigh hadhe, om kring Nyköpungs län och Rekerna, och dagtingadhe på konung Christiens wegna, Och hyllade honom landet, Och ingen aff the Suenska ladhe sigh så mykit vth för konungen som han giorde, Och när fastan [288] förlijdhin war, om Påscha tijdh woro nogre vthfaldne aff Stocholm, med them komo Biscop Matzes hoffmän til slagting widh Telie, Ther bleeff Joghan Helbregda frw Chirstines tienare slaghen, Gunnar galle och Lasse Göthe med nogro flere bleffuo fångadhe och fördes til Strengnes, Så förlop sigh tå tijdhen fram til Pingesdagha, The som vthe i landet woro och höllo med Frw Chrirstine, beflitadhe sigh jw altijdh göra konung Christiens folk affbrek, än tå at lykkan och machten gik icke effter wilien, Och the aff Stocholm föllo vth och skinnadhe Arnöön och grepo Erchebiscop Jacop, och then reesan hade the achtat sig annan gong åt Vpsala, Men ther bleff intet aff, widh Pingesdagha tijd, kom konung Christiern seglandes med sin skips flotto in för Stocholm, och hans folk som i Vpsala woro, drogho strax emoot honom, Och så bleeff tå Stocholm belagt på fyra sidhor, Så kom och Erchebiscop Göstaff, Biscop Mattz och alle andre, som bådhe aff rikesens rådh och menigha adhelen honom handgångit hadhe, ther strax til med, och bleff tå med hand och mun, och swåra eeder och förplichtelse förnyiat och confirmerat, thet som i Vpsala aff konungens Capitenere vthloffuat war, Loffuadhe och tå konung Christiern personligha sielff sigh wilia thet i alla articlar och puncter obrotzligha halla, vtan all argalist, widh sin ähro och sanning och Christeligha troo, som han och sin stadfestelse breff ther på tilförenne vthgiffuit hadhe, Så lät och konungen kalla monga bönder til sigh aff alla landzender i Vpland, Och han lät handla, handladhe och så sielff med them, at the sadhe honom huldskap och mandskap til, och han loffuadhe jw altijd thet vth, at han wille halla them widh Sueriges lagh, Priuilegier och godha gambla sidhwenior, Och brukadhe han mykit Biscop Mattz, och Heming Gadd Electus til Linköping, til at handla med bönderna, Ty the bådhe woro mykit hörde med them, Och när han leet bönderna fara heem til sitt igen, skenckte han jw gemeenligha twå bönder en tynno salt, och ther lockadhe han monga til sigh med, som ellies inthet hade komet til honom, Och Biscop Mattz förskickadhes offta vth i landet til at handla med bönderna, [289] Men Niels Eskilson och Moens Jonson fogde på Westrårs slott, teslikes och Mattz Laurentzson, med monga andra, styrckte jw bönderna emoot konungen, och them som med honom höllo, Så giorde och Swen Höök, och Pedher smedh, the vpwekte Östgöterna til at beleggia Biscopsgården i Lijnköping, Närekener föllo til och gripo her Eric Abrahamson, giorde och Moens Jonson en hoop folk åstadh ifrå Westrårs och til Strengnes, och lät skinna och plundhra thet, Och så stodh thet alle städz til i landet, at än doch konungen hade mykit krijgsfolk, hade han doch intet kunnet vthretta, Göra skadha och få skadha motte han wel haffua bekommet, Men föröffra hela riket hadhe honom icke mögelighit warit, hwar han icke hadhe hafft så monga aff the Suenska med sigh, the ther förläte sigh på hans ordh, edhar och förplictelse, breff och insigel, ther han och fast meer vthrettadhe med, än med sitt krijgsfolk, Thet hwar och en bekenna moste, Intet kunde han heller vthretta med bestalningen, Ty stadhen stodh icke til bestormmande, och the som i stadhen woro, hadhe bätre köp på fetalie, än the hadhe i lägret, Therföre bödh han altijdh dagtingan til med them som i stadhen woro, och the wille icke ther til, På thet sidsta war konung Christiern förorsakat aff thet som Moens Jonson lät göra i Strengnes, at han lät löpa en hoop med jachter och båtar med folk och byssor åt Westrårs, ther bleff tå slottet beskuttit och bestormat, och Moens Jonson fördes fången til konungen, i lägret för Stocholm, och lät han thet wara kunnogt i stadhen, at han hadhe föröffrat Westrårs, aff huilkin tidhende theres modh bleff någhot mindre, än the hade tilförenne, Men konungen brukadhe all medhel som han kunde, at han motte beweeka them til dagtingan, Ty sommaren ledh fram och han kunde intet skaffa, och honom war icke mögeligitt at halla bestalningen offuer wintren, för thet buller skul som i landet war, Ty han hadhe icke fååt fitalie, Therföre brukadhe han jw all the sätt han kunde, at han motte få stadhen för wintren, Ty han war eendeeles förtwifflat, och förmalediedhe them som honom gåffuo rådh, til at tagha then feyden före, ther han war en [290] förderrfuat herre offuer, Wardt honom doch på thet sijdsta rådhgiffuit, at han skulle bruka the Suenska herrar som med honom woro, the ther welkende woro med them som aff Adhelen woro inne i stadhen, Så brukadhe han tå Biscop Mattz, Heming Gadd, Erich Ryning och flere, Kom och på thet sijdsta at Adhelen som i stadhen war, wardt först bewekt til dagtingan emoot then menigha mandz wilia, Ty borgarenar wille jw intet dagtinga, effter thet them gick ingen nödh vppå, och bleff sådana buller i stadhen, om dagtinganen, at Heming Gadd som för then skull war inkomen, hadhe aff en som heet Pedher fredagh när wordet ihälslaghen, Men effter thet at the som ypperst woro i stadhen, wille jw til dagtingan, så moste tå then menige man läta seya sigh, Tå nu nogre daghar om dagtingan handlat war, och alt war offuertalat, förskickades noghre aff stadhen vth til konungen, på en holma widh Walmarsöö, Ther bleeff tå dagtinganen så beslutat med hand och mun, breff och insigel, eedhar och förplichtelse, at alt skulle bliffua een afftalat saak, och til en fulkomplig enda förlijkt, Så at nw skulle intet annat wara än nådh och gunst, och altt thet som the aff stadhen, jå icke alenast the aff Stocholm, vtan jemuel alt thet alle Suenske begäradhe, wardt strax jakat och samtyckt, beseglat och bebreffuat, Och än ther offuer loffuadhe konungen sielff med munnen, at han icke alenast wille samtyckia och stadfesta thet, vthan wille och förbättra thet i alla sina punctar, och articlar, och när breffuen woro vthgiffuen och alt war bestelt, som ther vthrettas skulle, foro the som vthsende woro in i stadhen igen, och redde til, at konungen skulle med sådana werdigheet intaghas som ther tilhörde, Tå nu alt bestelt war, som konungens inridhande tilhörde, gingo Borgemestarenar vth på södhra malm til honom, och antwardadhe honom stadzens portnykla, Och så bleff han tå med Process intagin och fördes först vp i Bykyrkion, så på slottet, sedan i Gorius Holstes hws, ther han någhon tijdh bleff til gest, Och thetta inridhandet skedde på siunde daghen i Septembris månat som är Mårmessa affton, Och lät konungen blåsa om med trummeten och lysa fridh, [291] Lät och strax resa vp en galgha på stora torghet, och annan på Jerntorghet, och effter någhra daghar, lät han qwartera Måens Jonson på stora torget, Och när han ordinerat hade om embeter, och befalningar effter sin wilia, segladhe han til Danmark, Och någhot för Helgonamesso tijdh kom han ighen,
	Och war heela Adhelen bescriffuin aff hela riket til Stocholm, och någhre fulmyndighe aff alla städher, och bergslaghen och all heredhe öffuer hela landet, The komo och ther til alla helgona dagh, som tå war på Torsdaghen, Anno domini Mdxx, Hade konung Christiern lätit byggia ena borgh vppå Brunkabergh, och lät kalla titt alla them som aff altt rijket til Stocholm kompne woro, och alt hans krijgsfolk hölt ther om kring nedhan vnder bergit, Så förde tå Biscop Jöns Billenake aff Fyn ordet til the Suenska, och gik all hans grund ther vppå, at konung Christiern hadhe fulkomligh rett til Sueriges Crono, Ty han war korat ther til i sins fadhers tijdh, Ther hadhe han rikesens rådz breff vppå, Ther til war han bördigh til riket effter Sueriges laghbook, som innehåller, then ther och vpläsin wardt, at om konungen haffuer son, som til regementet dogse är, tå skal han wara nest, Och dreeff Bellenacke sin grund så, at inghen skulle med retto kunna föra konung Christiern thet vppå, at han med orett hadhe trengt sigh riket til, Men the giorde orett som wille trengia honom ifrå sin rett, thet honom icke stodh til lidhandes, Och sporde han then menighe man til, om the wille kenna honom godh för theres herra och konung, all then tijdh han sådana rett til riket hade, Och ther wardt swarat, Ja, til, Så bleff tå konung Christiern hyllat för Sueriges konung, och honom wardt <eedh> sworen, loffuadhes och vthropades tå och alt thet som tilförennne med breff och insigel vthloffuat war, Men Söndaghen ther nest effter bleff han krönt aff Erchebiscop Göstaff, och the andra Bisperna i Stocholms Bykyrkio, Tå giorde han och eedh och stadhfestelse, på alt thet som tilförenne vthloffuat war, och togh ther Sacramentit vppå inne för höghaltaret, Och när messan och the Ceremonier som Cröningen til lydde vthe woro, bleff en stool [292] vpsatt för altaret, Ther slogh han tå Otte Krumpen, Claus Bille, Seuerin Norby, och noghra flere aff sina Capitenere och befalningsmän til riddare, Och lät konungen vthropa och göra sijn vrsekt, hwi han icke noghon Suensk man sådana ähro giorde, En annan tijdh wille han wel göra them then ähro, När thet gordt war, stodh konungen vp, och bleff ståndandes stödiandes sigh widh altaret, Tå war ther förskickat keysers Karls herold, han kom fram och bleff ståndandes rett för konungen, och hadhe itt taal för honom på Latin, hadhe och ena gulkedio på bådha sina hender, medh itt gyllene fliter, och tå han hadhe vthtalat, ladhe han samma kädhe på konungens hals, och togh honom ther med i thet Burgundiska förbundet, och loffuadhe honom hielp och bistånd aff thet heela förbundet, hwar så behöffdes, När tå alt vthrettat war, som ther i kyrkione vthrettas skulle, gick konungen til bordz, Och hadhe Suenska, Tydska, Danska til gest, och hölt hogtijdh aff sina Cröning i tree daghar, Tå nu then högtidhen endat war, om Onsdaghen ther nest effter, begyntes itt annat gestebodh, Tå hadhe konungen alla the Suenska herranar med the Danska och the Tydska försambladhe i stoora salen på slottet, Och hadhe thet så besteldt, at Erchebiscop Göstaff gik fram, och begynte clagha offuer thet offuerwold, som honom i förliden år, aff her Steen och hans medhielpare skeedt war, ther S. Erics slott war nederbrutit, och på the helga kyrkios äghor, war stoor åwerkan giordt, och war thet hans begeran at Stäket skulle vpbyggias igen, och all hans skadhe skulle honom vprettas, then han lidhit hade, Ther gick retzligha hans klaghomål på, Men konungen som thetta så vndersatt hadhe, hadhe annat i sinnet, til at driffua med samma klaghomål, än Erchebispen besinna kunde, Ty han söchte mångs mans lijff ther med, Och effter thet Erchebispen icke stodh så alffwarligha effter theres lijff, som han klagadhe vppå, bleff konungen mislynt på honom, och straffadhe honom sedhan med ordom hårdeligha therföre, så at Erchebispen och fruchtadhe sigh, Tå nu sådana Claghmål gingo Fru Chirstine her Steens effterleffuersko hardt vnder öghonen, baar [293] hon fram thet breff som ther på giffuit war, at Stäket skulle nedherbrytas, och at Göstaff Trolle skulle aldrigh effter then dagh warda kend för Erchebiscop, Så hadhe och alle som breffuit vthgiffuit hadhe, besworit sigh så tilhopa at the skulle alle förswara, lidha, och vmgella huadh effter komma kunde, Aff then förplichtelse togh konungen tilfelle at rekna them alla för bansmän, som thet breffuet beseglat hadhe, Och effter thet at Biscop Hanses insigel i Linköping hengde ther och med före, så giorde han sina vrsekt i så motto, at han sadhe sigh wara nödder och twingat til then besegling, Och ther medh bleeff han frij, Men Biscop Vincentius i Skara, och Biscop Mattz i Strengnes och monge aff then Suenska Adhelen med theres tienare och Stocholms borghare bleffuo tagne widh halsen, och satte i fengilse, somblige i Tornet, somblige i Cappalet och somblige annorstedz på slottet, och såto ther offuer natten, Så war tå förgätin Vpsala dagtingan, och all the Corfirmatiebreff på samma dagtingan, som vpsendes ifrå Danmark, Teslikes woro förgätin all the löffte och förplichtelse som han giorde widh Pingsdagha tijdh tilförenne, när han sielff med sin skips flotta kom för Stocholm, Ja thet war altt förgätit, som i konungens hylning och kröning i samma daghar vthloffuat war, Ther och Sacramentet anammades vppå,
	Om morghonen ther nest effter som war ottonde daghen nest effter all helgona dagh, lät konungen blåsa om med trummeten, och lät vthropa at inghen skulle gå vth aff sit hws, vtan alle skulle bliffua ther inne ther the woro, och widh middags tijd lät han ledha Bispen i Skara och Bispen i Strengnes med the riddare och riddersmäns män och borghare som han hade fånga latit, vth på stora torghet, til at läta affliffua them, Och tå the så woro kompne på torghet, och stodho i ringen, stodho nogre aff konungens rådh vppe i Burspråket, Niels Lycka hadhe ordet til folket, som tå på torghet stodh, och badh at the icke skulle förfäras offuer thet straff som ther skedde, Ty konunglig Maiestat (sadhe han) haffuer så högeligha wordet bijdin och tilkraffd til sådana straff, [294] aff Erchebiscop Göstaff, then ther hade stått tree resor på sijn knä, och bidhit och begerat at then orett han lidhit hadhe, motte straffat warda, och mykit annat sådana gaff han före, ther han wille vrsaka konungen med, Tå ropadhe Biscop Vincentius honom vnder öghonen och sadhe at han icke sadhe sanningen, vtan hans konung handladhe med lögn och förrädherij emoot the Suenska män och begäradhe han, at the andre motte få en doom för sigh, och weta för huadh the skola dö, och taladhe han mechtig hård ordh emoot konungen, och sadhe, at gudh skulle hempnas offuer sådana offuerwold och orett, Teslikes ropadhe och Anders Rwth och Anders Karlson ther the stodho i ringhen, och bodho at Suenske män skulle see widh theres skadha, och ey låta så skamligha förrådha sigh, med falsk breff och dagtingan, som nw skedt war, Och at the skulle sådana tyrannij wedergöra, om the thet kunde, och ropadhes ther hemd i himmelen, Och så bleeff tå Biscop Mattz i Strengnes rett vtan för Rådstugun först affhuggen, och hans hoffuudh ladhes emellan hans been, thet ingom aff the andra skedde, Hade och ingen aff the Suenska sedan thet kom til dagtingan, så mykit lagt sigh vth för konung Christiern, som Biscop Mattz, Och thet hadhe warit omögelighitt at konungen skulle haffua fremiat sin wilia her i riket, hade icke Bscop Mattz warit, Men ther bleeff han lönter före, Ther nest bleeff Biscop Vincentius affhuggen, effter honom her Erich Abrahamson, så Erich Knutson, så her Erich Johanson, ther effter Erich Ryning, her Erich Nielson, Eskil Nielson, Jachim Bragde, Moens green, Erich Kuse, Olaff Biörson, Gunnar galle Benct Ericson, och sedhan Borgemestarenar, och woro tesse effterscriffne, först tree Borgemestare, Jöns Gudmundson, Anders Olaffson och Anders Henricson, Sedhan tesse effterscriffne rådmän, Olaff Hanson, Moens Budde, Baggans Biörn, Anders Ruth, Anders Karlson, Michil Nielson, Knuth Öning, Eric Helsing, Pedher Ericson, Asmund, Mattz Crona, Jacop Pedherson, Niels bergson, och Heming grönskalle, Aff menighetenne, the som nampnkunnighe äro, Henric Strå bock, Lambrect Båding, Hans Weser, Simon skreddare, Longe [295] Niels, Pedher Staffanson, Påwel skinnare, Gudmund skinnare, Eric smeltare, Pedher Budde, Anders kötmongare, Mattz tunnebindare, Niels mattzson, Lambrect Bårdskärare och Lasse Hass, Tesse och än tå någhre flere bliffuo affhugne förste daghen,
	Men annan daghen ther effter bleff Kätil scriffuare affhuggen och sex eller åtta andre medh honom, Och bleffuo the dödhe kroppanar liggiandes på torget ifrå Torsdaghen in til Lögerdaghen, Och war thet een ynkeligh och jemmerligh syn, huru blodhin med watn och treek, som så åårs wara pläghar, lopp i rennestenanar, nedh aff torghet, Ja, thet war itt gräseligitt* och obarmhertigt mordt, så at aldrigh aff noghon Första som Christet nampn haffuer burit, är sådan förra skeedt, ther en haffuer så med itt berådt och betenckt moodh, gått til, och lätit dräpa så mongha menniskior, vtan doom emoot sina egna eedhar, breff och insegel, Och haffuer konung Christiern icke allenast dräpit them til kroppen, vtan och, så mykit honom stodh til görendes, til sielena med, i thet the så oförwarandes komo om halsen, och icke motte få noghon Clerek, som them noghot vnderwijsa motte, til theras sielars saligheet, thet man doch vppenbara mördare, Tiuffuar och röffuare i theres yttersta förgynna pläghar, än tå kroppen warder förderffuat, må doch sielen behållen warda, Men konung Christiern war icke så til sinnes, vtan han wille förderffua bådhe lijff och siel, och gaff inghen tilfelle til at noghot betenkia sigh, til sin dödh, Vtan lät, en stoor part aff them tagha aff theres hws ther the woro på theres arbete och intet ondt förmodde sigh, och föras strax på torget, och lät hugga halsen aff them, som thet skedde med Lambrect Bårdskärare, then ther stodh och rakadhe, tå han bleff taghen och förd på torget, och Lasse Hass som stodh på torget ibland konungens knechter, och sågh ther vppå, huru the andre rettadhes, och greet ther offuer, Therföre bleeff han inryckt i ringen, och bleeff affhuggen, Och korteligha seyandes, alle komo the obetenkt her om halsen, effter ther gick ingen doom före, som skee borde, Och så dräpa bådhe lijff och siel, är itt gräseligitt mord, när thet rett besinnat [296] warder, Så lät tå konungen vptenda en stoor eeld om Lögherdaghen på Södhramalm, och lät så släpa the dödha kroppanar ther vth, och brenna them vp, Lät så vpgreffua her Steens dödha lekamen, som meer än itt halfft åår hadhe legat i jordenne, med itt spätt barn, och lät them och medh the andra vpbrennas, Her Morten Jonson prebendatus i Stocholm, war tilförenne aff jordenne vpgraffuen, och thet giorde Erchebispen, Så wordo nu alle tesse brende såsom bansmän, effter thet the hadhe warit Erchebispen emoot, och samtyckt at hans slott wardt nedherbrutit, Men intet recknadhe konung Christiern them för bansmän, när the hyllade honom för sin konung, Icke heller recknades Biscop Vincentius och Biscop Mattz för bansmän tå the med Erchebispen krönte honom, Men the skulle brennas som bansmän, Doch gudh haffuer sådana intet förgätit, Tå nu borgarenar så affhugne woro, wordo alle theres nöklar tagne ifrå theres hustrur, och bleffuo ther gulld, silff, penningar, och alla besta warur vthtagna, såsom förbruttit gotz, än tå at ingen doom war ther om gångin, Och hustrunar skulle tå behalla husen på sin part, Och sedhan thenna förra affhugningen skeed war, bleffuo monge affhugne, ibland huilka war Olaff Walram och Erland Esbiörnson, Men the som på stoora Torget i galgan dagh frå dagh, hengde woro, wiste man icke rettzligha taal vppå, Ty galgen war offta full och siellan toom, Och the som hengde woro, woro mest aff the herremäns tienare som affhugne bleffuo, och monge bleffuo vphengde med stöfflor och sporar, som the komo inridandes i stadhen, så at vtaff hesten och i galgan, thet ganska gräseligitt war,
	Tå nw sådana gruffuelighit mord i Stocholm skeedt war, hadhe konung Christiern bodh til Finland, och lät göra ther samaledhes, Ther bleffuo tå affhugne her Åke örianson, Tönne Ericson, Niels Eskilson, och Hemming Gadd, som tå war ther, med monga andra, Och Frw Chirstin med noghra andra friborna quinnor, lät han fånga och the sändes sedhan til Danmark, Och begynte så konung Christiern jw meer och meer läta bemerkia sigh huadh han hadhe i sinnet, [297] at han wille platt göra the Suenska til egna trälar, Estar och Hakar, och lät på biudha, at ingen bonde skulle haffua wärior eller armbörst, Lät sommestedz tagha them frå bönderna, och hugga them sönder, thet han hade med tijdhen wel achtat at göra offuer heela riket, Medh Sueriges laghbook hadhe han och noghot i sinnet, huar tijdhen hade honom tilrecht, Och såsom han som herren war offuer motto blodhgirugh, så hadhe han och sådana befalningesmän, en part som eens woro til sinnes med honom, ibland huilka war Mester Ditterick then ypperste, Jöns Mattzson, Claes Holst, och flere sådana, hadhe och lust see at thet Suenska blodhet ran, Anders person som befalning hade i Örebroo, skickade sigh så ther, at the ther bodde, woro gladhe aff med honom, Och tå gick för itt ordspråk ibland konungens folk, at then Suenska bonden kunde well gå widh ploghen med ena hand, och itt träbeen, Och mong flere sådana ordh, woro tå i brwk, som huar man wel weet, Och theres hoffmän som affhugne woro thordes ingestädz retzligha duka sigh vp, Allenast war Seuerin Norby theres tilflycht, Och effter thet Scara sticht och Strengnes sticht, woro nu Biscop löös, Therföre skickadhe konungen Mester Ditterick til Scara, och Biscop Bellenacke til Strengnes för Biscopar, Merkelige män bådhe til sådana embete, Thet the medh gerninganar wel bewijste,
	När konung Christiern hadhe alt bestelt i Stocholm, med embete och befalningsmän, som han på then tijdh bestella wille, giorde han sigh redho til at dragha offuer land och til Danmark igen, Och allestädz ther han i städerna komma skulle, reestes galge vp, på torghet, Ther war Claes Holst Capitenere före, Han bleeff och sielff effter konungens befalning vphengd i Sudherköping i then galgha han hadhe vpreesa låtit, och hans eghen scriffuare med honom, och en aff hans tienare hengdes i Linköping, och en i Vastena, Så kom tå konungen til Linköping och hölt ther sina Jwl, Ther effter kom han til Wastena, och lät ther qwartera Swen Höök, och Pedher smedh, Och när han kom til Jöneköping, lät han ther affhugga Lindorm Ribbing, och noghra andra, Besynnerligha lät han [298] ther affhugga tw barn aff Ribbings slecht, Thet ena war widh åtta åra, thet andra fyra eller sex åra gammalt, Ther effter kom han til Nydal kloster, ther betaladhe han så i herberghet, at han lät drenkia Abboten, med någhra aff hans brödher, På thet sijdsta kom han tå til Danmark igen, Och war thenna hans reesa ifrå Stocholm och til Danmark sådana, at ää til huadh stadh han kom, ther moste jw någhor låta liffuet till, Så at hwar och en förståndigh man wel merkia motte, at han Suenskom mannom een plågha wara skulle, och itt rijsz ther Gudh them medh straffa wille, Men loffuat ware Gudh i euigheet, som haffuer kastat thetta rijszet i eelden.